261 



Ebben az időszakban látjuk, hog}^ a varjú kárt 

 csakugyan tehet, mert nemcsak rabolhatja az 

 előző év ningtermését, hanem rabolja is, és 

 nemcsak pnsztithatja a jövő magtermést hoző 

 vetést, hanem tettében pusztítja is. Ez a kár 

 azonban természetes csak ott keletkezhetik, a 

 hol valóban olyanok a mezőgazdasági viszonyok, 

 a hol a varjú tömeges és e rablásra utalva van. 

 Mert a hol a varjú alig akad, vagy csak a csép- 

 lés után mutatkozik s akkor is inkább a gazda- 

 sági udvarok körül, vagy az utak mentén, vagy 

 a cséplőhelyek táján kóborol, mert mind e helye- 

 ken is talál elég magának való magot : ott, az 

 utóbbi helyen, bizonyos, hogy a varjú a rende- 

 sen betakart őszi vetés vetőmagját tömegesen 

 nem fogja bántani. A hul azonban a vetőmag a 

 föld felszínén hever, vagy a hol (pl. a homokon) 

 még most is more jiatrio csak egy hitvány tövis- 

 boronával akarják a magot a föld alá hozni s 

 ezen hiányos eljárás miatt a mag felét, vagy 

 még többjét a föld felszínén hagyják, ott nem 

 szabad csodálkozni azon, ha a varjú itt is a 

 maga hasznát keresi. Ha ezt nem tenné, hűtlen 

 volna a maga természetéhez. 



Az aratás és az őszi vetések idejében a rovar- 

 világ élete elmúlott s a varjú itt tehát már nem 

 sokat tehet. Az őszi szántások alkalmával már 

 kevés pajor kerül a föld felszínére, tehát pajor- 

 fogyasztó munkája nem jön itt figyelembe. 

 De ha volna is sok pajor, a mindenütt kínálkozó 

 bőséges mag lehetővé teszi, hogy állati táplálékra 

 ne szoruljon és ne legyen kénytelen a barázda 

 mentén türelemmel fel- s alájárni, míg egy-egy 

 falatra szert tesz. 



Öszszel már van egér, sőt egérjárásos eszten- 

 dőben ilyenkor látszik csak igazán, hogy mennyi 

 a földi poczok. De a varjú, mint előbbi esetben 

 is láttuk, még nem szorult reá ; s azután a meg- 

 szerzése a poczok fürgesége, élénk természete és 

 a bőven kínálkozó sok szökőlyuk miatt száz- 

 szorta nehezebb, mint a magé, a mely nem 

 ugrik. 



Nyár végén és őszszel a vadban sem tehet 

 nagy kárt: akkorára mind megnőtt és ha lieteg 

 vagy sérült is, még akkor is igyekszik a varjú 

 Aquila. Vm. 



In diesem Zeitabschnitt sehen wir. dass die 

 Krabe wirklich schaden kann, sie raul)t den 

 Samenertrag des vergangenen .Jahres, und ni(-iit 

 nur liiinn sie, sondern sie plündert thatsiu-hlich 

 auch den zukünftigen Samenertrag. Dieser 

 Schaden entsteht aber nur dort, wo die land- 

 wirthschaftlicheu Verhältnisse darnach sind, 

 wo die Krähe massenhaft vorkommt und wo 

 sie zu rauben gezwungen ist. Denn wo die 

 Krähe kaum vorkommt, oder wo sie sich erst 

 nach dem Drusch einstellt, und sich auch zu 

 dieser Zeit mehr um die Gehöfte, oder an den 

 Fahrwegen herumtreibt, oder auf der Tenne 

 verweilt, weil sie ja hier überall den nöthigen 

 Samen auffindet : dort ist es sicher, dass die 

 Krähe den ordentlich augebauten Samen der 

 Herbstsaat nicht massenhaft plündern wird. 

 Wo aber der Saatsamen auf der Erdoberfläche 

 liegen bleibt, oder wo man \z. B. im Sandboden) 

 nach altüblicher Weise den Samen auch noch 

 heute nur mit einer elenden Dornegge unter 

 die Erde bringt, und zufolge dieses mangelhaf- 

 ten A'erfiihrens die Hälfte des Samens oder nocli 

 mehr, obenauf bleibt, dort ilarf es uns nicht 

 Wunder nehmen, wenn die Krähe auch ihren 

 Vortheil sucht. Wenn sie dies nicht thäte, wäre 

 dies gegen ihre Natur. 



Zur Zeit der Ernte und Herl)stsaat ist es mit 

 den Insekten vorbei und somit kann hier die 

 Krähe nicht viel nützen. Beim Pflügen der Acker 

 im Herbst gelangen nur wenige Engerlinge auf 

 die Erdoberfläche, ihre nützliche vertilgende 

 Arbeit kann also hier nicht mehr berücksichtigt 

 werden. Und wenn auch viele Engerlinge da 

 wären, so ermöglicht doch der überall vorgefun- 

 dene Samen, dass sie auf die thierische Nah- 

 rung nicht angewiesen ist, und auch nicht ge- 

 zwungen ist mit Gediüd die Furchen auf- und 

 abzuschreiten, bis sie je einen Bissen findet. 



Im Herbst giebt es schon Mäuse ; im Mäuse- 

 jahre bemerkt nmn sdgar zu dieser Zeit erst 



j recht, wie viel Mäuse es giebt. Aber die Krähe 

 ist, wie wir es auch tVüiier sahen noch nicht 

 an sie gewiesen : und ausserdem ist das Ver- 

 schaffen der Feldmäuse wegen ihrer Behendig- 

 keit, wegen ilirer lebhaften Natur und wegen 

 der vielen Zufluchtslöcher, tausendmal schwe- 



) rer, als das Auflesen des Samens. 



Ende des Sommers und im Herl)ste kann die 

 Krähe auch im Wilde keinen grossen Schaden 

 thun, weil alles schon erstarkt ist, und wenn es 

 krank oder verwundet ist, ti-achtet es sich vor 



34 



