263 



akkor csak estefelé látható, a niilioi'it viirjú már 

 elült. ^ 



Ániilf. ha a varjú gyomrát ilyenkor is vizsgál- 

 juk, a tartalom most is vádolni fogja és minden- 

 frlr tolvajlás sül ki e madárról. .\z előbb cmlí- 

 tt'tttm már, hogy az lÜOl. évi január havában, 

 a mikor magas hó boritotta a mezőt, a lelőtt 

 varjak gyomrában majdnem mindenkor búzát, 

 rozsot, árpát, zabot és tengerit találtam, olykor 

 jelentékeny mennyiségben s a mi legtöbbet jelent, 

 csirázott, gyökeres árpamagvakat is. Pedig ezzel 

 a varjú senkinek sem ártott, mert csak azt a ma- 

 got szedte össze, a mely úgyis vészesnek indult 

 s a mely utak, kazlak, szérűk, majorsági épüle- 

 tek mellett szanaszét heverve, vagy az egerek 

 zsákmánya lett volna, vagy tavaszszal kicsirázva, 

 ott hajtott volna ki, a hol nem lett volna reá 

 szükség s a hol csak a gyomot szaporította 

 volna. 



A kiaggatott és szabadon csüngő kukoriczát 

 bántja ugyan, de ki tudja megmondani, hogy a 

 lelőtt varjú gj'omrában talált ép kukoricza- 

 Bzemek között melyik hulladék-szem és melyik 

 való a kiaggatott csőből"? Itt tehát a gyomor- 

 tartalommegint nem bizonyít a varjak kártékony 

 vagy hasznos volta mellett. 



Következik a tavasz s a tavaszi vetések ideje. 

 A míg a tavaszi vetés magja ki nem kel, árpa, 

 zab és legkivált a kukoricza. naponkint fenye- 

 geti a veszedelem, hogy a varjú kiszedheti és 

 mint az élet mutatja, nagyon sokszor ki is szedi, 

 kivált ha az ilyen vetés közel esik a varjú-telej)- 

 hez, vagy olyan fás helyhez, a hol sok varjú 

 fészkel. 



Ilyen helyen a csírázó kukoriczát nem lehet 

 megóvni e tolvaj madártól.-" De hát elmúlik 

 az is ; a mit a vetőmagból a varjú tönkre nem 

 tett, az csakhamar annyira megnő, hogy kárt 



* Az idei tavasz nekem e tekiiitethen liataluias 

 l)élilát adott. Bizonyos nagy területen, a hol két nagy 

 varjutelep van, márcziustól június végéig őrizték a 

 csalamádévetést, azonbau liiália. A 1.5 kat. Imlilr;! 

 átlag 10 csősz ügyelt, de a szárnyas tolvajoknak ez tel- 

 jességgel nem imponált. A megindult vetést iiárnui- 

 w/.m- kellett megújitani s mégis gyalázatosan nc'zett 

 ki. Az egész tábla hézagos volt. 



lioranski-ifclit. so lat sie nur gegen AVicnd sicht- 

 bar, wenn die Krähe sich schon längst zur liulie 

 begab. 



Wenn wir aber den Kiähenmagen aucii zu 

 dieser Zeit untersuchen, würde sie der Inhalt 

 auch jetzt anklagen, und es kamen viele Eäu- 

 liereien dieses Vogels an das Tageslicht. Ich er- 

 wähnte sellini zuvor, das.s icli im Jänner des 

 .Talnes 19()1, als das I'eld von hohem Schnee 

 i)edeckt war, in den Mägen der geschossenen 

 Krähen fast immer Weizen, Roggen, Gerste, 

 Hafer und Mais fand, oft in bedeutender Menge, 

 und was am schwersten wiegt, gekeimten, be- 

 wurzelten Gerstensamen ! Damit hat die Krähe 

 niemanden geschadet, denn sie klaubte nur 

 jenen Samen auf, der aneli so schon ver- 

 loren war, der längs den Fahrwegen, Tristen, 

 Schenerii. landwirthsciiaitlichen Gebäuden ver- 

 stretit war, und den Klausen, Sperlingen etc. 

 zur Beute gefallen wäre, oder im Frühjahre 

 dort gekeimt hätte, wo es seiner nicht nöthig 

 war, und wo er lüos das Unkraut vermehrt 

 hätte. Die ausgehängten und uubewachten 

 Maiskolben fällt sie an, doch wer kann nach- 

 weisen, oIj zwischen den ganzen Maiskörnern, 

 welche man in dem Magen einer geschossenen 

 Ki'ähe ündet, Körner vom Abfall oder von den 

 ausgehangenen Kolben stammen? Somit be- 

 weist der Mageninhalt wieder gar nichts. 



Es folgt der Frühling und die Frühlings- 

 saatenzeit. So lange dei- Snatsamen des Hafers, 

 der Gerste und insbesondere des Maises nicht 

 ganz answächst itnd Wurzeln fasst, droht täg- 

 lich die Gefahr, dass die Krähe denselben auf- 

 klauben wird, und wie die Erfahrung lehrt, ihn 

 auch aufklaubt, besonders wenn so eine Saat 

 nahe der Kräheucolonie, oder so einer Baum- 

 püanzung liegt, wo viele Krähen nisten. Auf 

 solchen Orten ist es itnmoglich den keimenden 

 Mais vor diesem Dieb zu hüten.* Doch es ver- 

 streicht auch das und was die Krähe vom Sa- 

 men da Hess, das keimt, wächst schnell, so dass 



* Der heurige Frühling hat mir in dieser Hin- 

 sicht ein mächtiges Beispiel geboten. Auf einem gros- 

 sen Gute, wo es zwei Saatkrähencolonien giebt, hütete 

 man vom Miirz bis Ende .Juni die Futtermaissaaten 

 und doch vergebens. Auf 1.5 Kat. .loch fielen verhält- 

 uissmässig 10 Hüter, und doch imponierte das dem 

 geflügelten Dieb gar nieht. Die ;rafgelaufene Saat 

 musstc dreimal oder nioliinial nachgesäet werden, 

 und doch war sie absein iilieli allzu^eben. T)as ganze 

 b'eld war lückenhaft ! 



,^4* 



