Hu 



hogy miórl nein lehet :i varjúi sem leltellüuül 

 hasznosnak, sem feltétlenül kártékonynak tar- 

 tani : hogy egyikké, vagy másikká váljék, azzá 

 a körülmények teszik. Innen van, hogy a gaz- 

 (l;ik, hol feltétlenül kártékonynak, hol hasznos- 

 naktartják. Ehhen igazuk lehet, do nem általá- 

 nosságban, hanem csakis saját gazdasági viszo- 

 nyaikra nézve, ott, a hol ők gazdálkodnak. 



A vadászember, a ki vadját gondozza, már 

 más véleményen lesz, mert léjíten-nyomon látjn, 

 hogy tavasztól kezdve egészen a nyár derekának 

 a beköszöntéséig, tehát addig, a míg a vad fia- 

 talja meg nem erősödik és a maga erejéből nem 

 kereshet menedéket, a varjú, vetési vagy bár- 

 mely más varjú, nagy kárt tesz beniie. Ez tapasz- 

 talati tény s azon semmit sem változtat az efl'éle 

 őszi, vagy téli megfigyelés, hogy a varjak és 

 egyéb vad, pl. nyúl, fogoly, fáczán későbben 

 sokszor egy falkába verődnek össze és a vadnak 

 nem esik bántódása. Ez természetes. Az erős, 

 megnőtt vaddal szemben a varjú úgy sem érné 

 czélját. Azután a varjú nem is a vad öregjét, 

 hanem a tehetetlen fiatalját bántja. 



Az erdész-ember megint úgy van, mint a 

 gazda- ember, azzal a különbséggel, hogy a varjú 

 az erdő kártékony rovarait csak akkor bántja, 

 ha az erdő vadja, vagy a mezőgazdaság kellő 

 táplálékot nem nyújt. 



Mindezeknek figyelembe vétele azonban még 

 nem mindaz, a mit a varjú gyomor-tartalom 

 vizsgálatánál tekintetbe kell venni. Tegyük fel, 

 hogy a varjú sok kártékony bogarat eszik. Akkor 

 kétféle eshetőséggel áll szemben, vagy van sok 

 bogár vagy nincs. Ha van, akkor sok bogarat 

 eszik meg és kérdés, hogy megeszi-e mind, hogy 

 ezzel a rovarkárt valóban meg is akadályozza:' 

 Én nem tudok reá esetet. Azok az orosz adatok, 

 hogy a varjak buzgó rovarirtása miatt felesle- 

 gessé vált a bagolypille-hernyók továblíi szede- 

 tése (EÖRiG dr. 11. 349 — .359. 1.), nem tartoznak 

 ide, mert nem mondják meg, hogy a kár csak- 

 ugyan a varjak munkája folytán és nem egyéb 

 körülmény folytán múlt el. Itt elengedhetetlen a 



Wiiiii wii (111' SariK' s(i aiiH'a>,seii, ilaiiii -;cluii 

 es wir ein, wanini mau die Krillie eiitscliicilcn 

 wcider nützlic-h, uoi-li schiidlicli iialtcii kann : 

 dass sie von beiden eins werde, dazu machen 

 sie die Umstünde. Datier kduimf es, dass sie die 

 Landwirthe eutwcdei- unbedingt füi- sc-hildiich, 

 oder für nützlich lialten. In dieser Hinsicht 

 hallen sie \( ill lo im men recht, aber nicht im 

 Allgemeinen, sondern blos in fiezug auf ihre 

 eigenen hmdwirthschaftlichen Verhältnisse, 

 dort, wo sie selbst wirthschaften. 



Der Jäger, der sein Wild hegt, ist einer an- 

 deren ^feiniuig, weil er auf Schritt und Tritt 

 seilen kann, dass vom Frühling an bis zni' 

 Mitte des Sommers, also solange das junge 

 Wild nicht genug stark wird, und aus eigener 

 Kraft seine Rettung nicht suchen kann, die 

 Krähe ihm Schaden zufügt und zwar die Raat- 

 und die Nebelkrähe gleichermassen. Das ist eine 

 durch Erfahrung erhärtete Thatsaehe, und da- 

 ran ändert gar nichts eine solche Herbst- oder 

 Winterbeobachtung, dass die Krähe und ein 

 anderes Wild, z. B. die Hasen, Wachteln, Fa- 

 sanen später sich in einem Rudel herumtreiben 

 und dass dein Wilde gar nichts zu Leide ge- 

 schieht. Das ist natürlich. Gegenülier dem star- 

 ken, ausgewachsenen Wilde erreicht die Krähe 

 ihr Ziel nicht. Und dann geht die Krähe das 

 alte "Wild ülierhauiit nicht an. sondern nur das 

 junge. 



Der Förster ist darum mit dem Landwirthe 

 in gleicher Lage, mit dem Unterschiede jedoch, 

 dass die Krähe die schädlichen Lisekten des 

 Waldes nur damals vertilgt, wenn das Wild des 

 Waldes, oder die Landwirthschaft nicht genug 

 Nahrung bietet. 



Aller auch das Angeführte ist noch nicht alles, 

 worauf man bei der Untersuchung des Magens 

 der Krähen sein Augenmerk zu richten hat. 

 Nehmen wir an. dass die Krähe viele schädliche 

 In.sekten vertilgt. So sind zwei Möglichkeiten 

 vorhanden : entweder sind viele Insekten da, 

 oder nicht. Wenn ja, dann frisst sie auch wohl 

 viele auf, und es fragt sich, ob sie alle vertilgt, 

 ob sie damit den Insektenschaden in Wirklich- 

 keit verhindert? Ich kenne keinen Fall. Die 

 russischen Angaben, wogegen der andauernden 

 Arbeit der Krähen das sammeln der Raupen 

 überflüssig wurde (Rörig IL p. 349-3.59), ge- 

 hören nicht hieher, weil sie nicht angeben, ob 

 der Schaden thatsächlich von den Krälien, oder 

 von andern Umständen verhindert wurde. Hier 



