27â 



min(lenii;ii)i elcségükről maguk gondoskodiiali. 

 Hogy a varjú mikor tesz kárt az érő gyümölcs- 

 ben, azt a nagyobb koronájú iáknál ritkán lát- 

 juk közvetlenül, mert e tolvajlásál)an is annyira 

 óvatos, hogy kártételét legfeljel)b a csőrével 

 tönkretett és levert gyümölcs árulja el. Tömege- 

 sen ritkán jön a gyümölcsösbe. E lenben az érő 

 galionát, heverjen az a földön akár mint dűlt, 

 vagy akár mint learatott gabona, a varjú már 

 tömegesen pusztítja, s ugyanígy jár el az érés- 

 nek induli) knkoriczával is addig, a mig azt le 

 nem törik. A hol tehát akár a gyümölcsös, akár 

 gabonatermesztés számot tesz, ott a tömeges 

 varjúsereg semmi esetre sem Jiasznos. 



De a gyomortartalom vizsgálata ilyenkor sem 

 nyújt határozott felvilágosítást arról, hogy váj- 

 jon az a táplálék, a melyet a varjú elfogyasztott, 

 valóban megkárosításunkkal jár-e, mert az ere- 

 dete itt is ezerféle lehet, és határozottsággal 

 soha sem állíthatjuk, hogy a gyomrában talált 

 mag hulladék-e, vagy olyan-e, a melyet reánk 

 nézve joggal veszteségnek, szenvedett kárnak 

 mondhatnánk. 



Ha most az egyenkint kifejtettekből a végső 

 következtetést levonjuk, akkor tisztában leszünk 

 azzal, hogy abból, a mit a lelőtt varjú gyomrá- 

 ban megtalálunk, minden bizonynyal csak a 

 varjú táplálékának változatosságára következ- 

 tethetünk, de nem arra, hogy vájjon az kárté- 

 kony, vagy hasznos állat-e ; ez utóbbiról csak a 

 közvetetlen megfigyelés nyújthat teljes bizony- 

 ságot. 



EöRiG dr. egyik dolgozatában megismerteti 

 velünk,* hogy a Németbirodalomban évente 

 i'3 — '2-8 millió vetési varjú van és hogy ezeket, 

 kártékonyságuk csökkentésére ugyancsak éven- 

 kint Brandenburgban 10-szer, l'ommerániában 

 17-szer, Elzász-Lotharingiában Iß-szor, Hesz- 

 sziában 18-szor, a rajnai porosz tartományok- 

 ban pedig éppenséggel áO-szor lövetik le és 

 egy-egy lövésdíj fejében 3—40, sőt Elzászban 

 50 tilléi-t is fizetnek. Ezen ismertetések kapcsán 

 Röuifi dr. némi hallgatólagos szemrehányással 

 illeti a véreit, hogy ezt a sok varjúirtást való- 

 ságos népünnepséggó avatják fel. «Zeneszó ki- 



|)ii' Jiiiii^kraiii'ii sind aurli auí^cwiiclistai uml 

 sorgen für ilii-c Nabiung selbst. Wann die 

 i\rähe das Obst beschädigt, das beobachten wir 

 bei den Bäumen mit einer grösseren Krone sel- 

 ten unmittelbar. Denn bei dieser Eäuberei ist 

 die Krähe sehr vorsichtig und den Schaden ver- 

 rilth nur das mit dem Schnabel abgeschlagene 

 Obst. Massenhaft kommt sie in den 01)Htgarten 

 selten. Das reifende Getreide aber, mag es blos 

 gelagert da liegen, oder schon gemäht sein, plün- 

 dert die Krähe in ausgiebiger Weise und ebenso 

 verfährt sie mit dem reifenden Mais, bis er nicht 

 eingesammelt wird. Wo also die Obstzucht 

 oder der Getreidel)au von l'edcutung ist. dort 

 ist die Krähenschaar niemals nützliidi. 



Aller die Magenuntersuchung giebt hier keine 

 entschiedene Aufklärung darüber, ob die Xali- 

 rung, welche die Krähe zu sich nahm, mit unse- 

 rer Schädigung verbunden war, denn ihr Ur- 

 sprung kann auch in diesem Falle ein vielfälti- 

 ger sein. Mit Sicherheit können wir niemals be- 

 hau])teii, dass der im Magen gefundene Samen 

 vom Abfall stammt, oder solch einer sei, welchen 

 wir mit Recht auch ohne Krähe als Verlust für 

 uns, als unseren Schaden betrachten könnten. 



Wenn wir nun von den einzeln behandelten 

 Momenten das Endresultat ziehen, so kommen 

 w'ir bald ins Beine, dass daraus, was man in 

 dem Magen abgeschossener Krähen findet, al- 

 lerdings auf die Mannigfaltigkeit ihrer Nahrung 

 schliessen kann, nicht aber darauf, inwieferne 

 die Krähe ein schädliches oder nützliches Thier 

 sei ; vom letzteren bietet uns nur die unmittel- 

 bare Beobachtung eine vollkommene Sicherheit. 



Dr. PiÖrk; giebt in einer seiner Arbeiten an,* 

 dass im deutschen Reiche jährlich 2'3 2'8 Mil- 

 lionen Saatkrähen vorhanden sind; dass man 

 diese, um ihre Schädlichkeit zu vermindern, in 

 Brandenburg jährlich 10-mal, in l'ommern 17- 

 nial. in Elsass-Lothringen IG-mal, in Hessen 

 18-nial, in den preussischen Rheinprovinzen so- 

 gar 2n-mal abschiessen muss, und dass ein 

 Schuss auf 3 40 Pfennige, in Elsass sogar 50 

 Pfennige zu stehen kommt. Bei der Erwähnung 

 dieses Verfahrens nuicht Dr. Röitu; seinem Volke 

 einen stillen Vorwurf, dass es diese Krähennit- 

 tunK zu einem walnen A'olksfest mache. <iMit 



* RiiRio dr. Die Verbreitung der Saatkrähe in 

 Deiitscbland. Arb. a. d. Biol. Abth. für Land- ijnd 

 Forstwirt-sehaft aui k. üesundhoitsainte. I. k. H. füz. 

 (Herliii, 1900.1 -J?:.. 1. 



* liöRio dr. Die Verbreitnng der Saatkriilit in 

 Dentschland. Arb. a. d. Biol. Abtli. für Land- und 

 Forstwirtschaft am k. (Jo.'ïnndlieitsanitc. lid. I. llolt.'l. 

 (Boriin, 1000.1 S. !á7.5. 



