277 



darabon az árpa nem fog kikelni. Ez azonban 

 nem történt meg : az árpa a megszállott dara- 

 bon Í8 kicsirázott, erősödött ós ugyanolyan ter- 

 mést adott, mint a meg nem szállott rész ! 

 A megfigyelő egész helyesen következtette, hogy 

 a varjú itt nem a esirázó magvak, hanem va- 

 lamely kártékony rovar után kutatott, a mely a 

 csira gyökerét megtámadta és hogy ez a rovar 

 először a megmunkált árpaföld egy harmadán 

 működött : innen eredt a többi részek mellőzése. 



Egy határozott esetben, mikor egy birtokos 

 állítólag azt mondta, hogy a vetési varjú egész 

 tábla őszi búzavetéseket annyira kifosztott, hogy 

 azokat fel kellett szántani és újra bevetni, utána 

 járattam és a vége az volt, hogy az állítás téve- 

 désen alapult. Itt is csak bizonyos foltok voltak 

 megszállva, a vetés azonban kikelt és a meg 

 nem szállott területekével együtt rendes h'riiiése 

 volt! 



Ezek az esetek azt bizonyítják, hogy a vetési 

 varjúnak bizonyos körülmények közt a rovar- 

 táplálék kedvesebb. 



Nem kevésbbé érdekesek Varjú plébános úr 

 megfigyelései a kukoriczavetés tekintetében. Je- 

 lentették neki, hogy a kukoriczavetés felső vé- 

 gén a varjak a már kikelt vetést kihúzzák, a mi 

 csakugyan úgy is volt. A kihúzott növények 

 azonlian meg voltak sárgulva és meg voltak 

 rágva. A körülnézés bizonyította, hogy több 

 megsárgult szál még a földben van ; a gondos 

 kutatás rovarrágást mutatott ki a gyökéren : a 

 varjak tehát a már megsárgult szálakat húzták 

 ki, hogy a rágó rovart megkerítsék. 



A plébános úr megfigyelései alapján oda haj- 

 lik, hogy a vetési varjú inkább hasznos rovar- 

 evőnek, mint káros magevőnek tekintendő és 

 ez a véleménye arra a körülményre támaszko- 

 dik, hogy a Palást körül oly gyakori, sűrűn 

 müveit kukoriczával, a tömegekben fellépő var- 

 jak daczára, sohasem volt baj és hogy a nép, 

 a mely nagyon hajlandó a madárvilágot káros- 

 nak tekinteni, sohasem panaszkodott a varjak 

 ellen ; egy, erre vonatkozólag a plébános úrtól 

 megkérdezett földmivesnek az volt a véleménye, 

 hogy a varjak a vetésnek semmit sem ártanak, 

 A<iiiiin. vm. 



genon Stück die Gerste ausbleiben wird. Dies 

 war aber nicht der Fall: die Gerste keimte und 

 iM-starkte auch auf dem beflogenen Stück und 

 gab die námliche Feclisung, wie der nicht be- 

 ilogene Theil ! üer Beobachter folgerte ganz 

 richtig, dass es sich hier nicht um die Erlan- 

 gung der keimenden Gerstenkörner, soudei-n 

 um irgend einen Insektenschädling handelte, 

 welcher die Keimwurzeln anging, und dass die- 

 ser Schädling erst ai;f einem Drittel des bestell- 

 ten Gerstenfeldes thätig war, daher die A^ernach- 

 lassigung des übrigen Theiles. 



In einem bestimmten Falle, wo ein Besitzer 

 angeblich behauptete, die Saatkrähe habe ganze 

 Tafeln der herbstlichen Weizenaussat derart 

 geplündert, dass man dieselben aufpflügen und 

 neu Ijestelleu musste. habe ich nachforschen 

 lassen und das Ende war, dass die Behauptung 

 nicht stichhaltig ist. Es waren auch hier nur 

 gew-is.se Flachen beflogen, doch ging die Saat 

 auf und war gleich jener der nichtbeflogenen 

 Flächen nornuil. 



Diese Fälle zeugen dafür, dass die Saatkrähe 

 unter gewissen Umständen der Insektennahrung 

 den Vorzug giebt. 



Nicht minder interessant ist die Beobachtung 

 des Herrn Pfarrer Varjú hinsichtlich der Mais- 

 pflanze. 



Es wurde ihm gemeldet, dass die Krähen 

 auf dem oberen Ende der Maispflanzung die 

 schon aufgegangene Saat herausziehen, was 

 auch wirklich der Fall war. Die herausgezoge- 

 nen Pflänzchen waren vergilbt und schienen 

 angefressen zu sein. Die Umschau ergab, dass 

 mehrere vergilbte Pflanzen noch im Boden sta- 

 ken ; die sorgfältige Untersiichung ergab Insek- 

 tenfrass an der Wurzel ; die Krähen zogen da- 

 Jier die schon vergilbten Pflanzen heraus, um 

 das Insekt zu erlangen. 



Der Herr Pfarrer neigt auf Grund seiner Be- 

 obachtungen dahin, die Saatkrähe mehr als 

 nützlichen Insektenfresser, denn als schädlichen 

 Körnerfresser zu l)etrachten und stützt diese 

 seine Annahme auf den Umstand, dass der um 

 Palást übliche dichtgebaute Futtermais, trotz 

 der massenhaft auftretenden Krähe, noch laie 

 versagte und dass auch das ^'olk, welches sehr 

 geneigt ist die Vogelwelt als schädlich aufzu- 

 fassen, gegen die Krähe nie Klage führt. Der 

 in dieser Beziehung directe durch den Herrn 

 Pfarrer befragte Bauer meinte, die Krähen scha- 

 den der Saat nicht, man kömie mit ihnen ganz 



