. /ú'r.-íí/ '( l.irsìiicl;. iiii'iiinl ii h'hhiiifl;.^ 



Minden családos ember számára ez a leg- 



drágább példa ! 



Als ich fortgczofîen :<: 



Waren alle Kisten-Kasten srhirrr .' 



Als ioli wietlerkaui : : 



Waren alle Kisten-Kasten /ivc .' * 



Die schönste Mahntiiii! i'iir den ernsten Mann! 



A madár mint szerszám. 



De most már nagy ideje, hogy a madárral 

 mint élő lénynyel alkotása szerint is közelebb- 

 ről megismerkedjünk. Azt ugyan mindenki 

 tudja, hogy a madár testét toll meg pehely bo- 

 rítja és hogy az, a mi az emlős állatnál az élő- 

 láb, az a madárnál a szárny, mely, nagy irigy- 

 ségünkre, arra szolgál, hogy a madár liiptìl- 

 hessen. 



Igen ám, de a hányféle a madár, annyiféle a 

 röpülés, mert más-más a szárny alkotása. 



A fecske szárnya — a) — meg a kerecsen 

 sólyomé hegyes és e madarak csak xigy nyi- 

 lainak a levegőben : ezek röpűh'c fofijál: ci 

 apródul, (I iiii'liili/rl liipiáll.iizndl:, iiiáHÍ.i'j) n/ci/ 

 seni i'lhrtiK'i/cl:. 



A fogoly szárnya — b) — ellenben el van 

 kerekítve, kemény, nem hasítja a levegőt, csak 

 sebesen verdesve bírja keléskor a madarat, 

 éppen azért burrog ; és ha nagy a fogoly- 

 csapat, bizony dörög is. A fogolynak nem is 

 arra való a szárnya, hogy röpüléssel fogdossa 

 a prédáját, hanem csupán arra, hogy helyről 

 helyre költözve, egyébként gyalog szedje táp- 

 lálékát. 



Mit tanulunk ebliöl? Azt, hogy annak a sok- 

 féle szárnynak megfelel a sokféle röpülés és 

 hogy a szái'nyaknak ez a sokfélesége is reá- 

 szorítja a madarat bizonyos feladatnak a tel- 

 jesítésére. Olyan ez, mint a hadsereg, mely csak 

 akkor tökéletes, ha gyalogsága, lovassága, tüzér- 

 sége és a többije van. 



Ezek is más-másképpen mozognak : de azért 

 egyenként és összesen szükségesek, egymást 

 nem pótolhatják. 



No de a szárny még csak hagyján ! Ká kell 

 nézni arra a kéjjre, a mely a fejeket és kivált a 

 csőröket ábrázolja (286. old.). Akár csak a kör- 

 orvos úr szerszám táskáját nyitnók ki. Nézzük 

 csak össze a tábla számait a fejekkel és a cső- 

 rökkel. 



1. Az erdei szalonka; csőre olyan, mint az 

 esztergályos kanalas fúrója, hozzá hegyén érező, 

 mint az emlier ujja. Ez az eleven fúró benyo- 



Der Vogel als Werkzeug. 



Es ist Zeit, dass wii- uns mit dem Baue des 

 Vogels näher vertraut machen. Das ist ja all- 

 bekannt, dass den Körper dt s Vogels Federn 

 und Flaum bedecken, und das, was beim Säuge- 

 thier Vorderfuss, beim Vogel Flügel ist ; der 

 vielbeneidete Flügel, der das Fliegen er- 

 möglicht ! 



.Ta wohl ; aber so viel Vogelarten, so viel Flug- 

 arton, weil der Bau der Flügel verschieden ist. 



Der Flügel der Schwalbe — a) — ist spitz, 

 wie jener des Lannerfalken und zu pfeilschnel- 

 lem Fluge geeignet : diese Vögel ergreifen ihre 

 Nahrung im Fluge und könnten anders gar nicht 

 leben. 



Der Flügel des Rebhuhnes — h) - ist dage- 

 gen abgerundet, hart, er schneidet nicht die Luft 

 und trägt nur mit harter Arbeit die Last des 

 Vogels; er schnurrt beim Aufflug; ja, ist die 

 Kette volkreich, donnert er gar. Der Flügel des 

 Rebhuhnes ist nicht zur Verfolgung der Beute 

 geschaffen, sondern blos zum Ortswechsel : im 

 Übrigen muss der Vogel seine Nahrung zu Fusse 

 suchen. 



Was ist nun hievon die fjehre '.' Der Vielge- 

 staltigkeit des Flügels entspricht die Verschie- 

 denartigkeit des Fluges und diese Vielfältigkeit 

 zwingt den Vogel zur Lösung verschiedener Auf- 

 gal)en. Dies erinnert uns an ein Heei-, welches 

 erst dann vollkummeu sein kann, wenn es aus 

 Fusstruppe, Berittenen, Kanonieren u. s. w. be- 

 steht. Auch diese bewegen sich verschieden, sind 

 aber alle erforderlich um einander zii ergänzen. 



Das ist aber erst der Flügel. Nun folgt Kopf 

 und besonders der Schnabel (S. pg. 28(;). Man 

 glaubt die Instrumententasche des Herrn Kreis- 

 arztes vor sich zu haben ! Also : 



1. Withhi'liiiepfi' : die Form wie der Löffel- 

 l)ohrer des Drechslers ; au der Spitze empfind- 

 lich, wie ein Fingei-. Dieser lebende Bohrer 



* Die imgarische Form ist nicht gut wiederzn- 

 geheii, die hier angeführte lelit im dentschen Volks- 

 miindo und ist eine trefl'endc KinUliidung des Scliwiil- 

 heugosanges in Mcnschenworte. 



