587 



l'i. A kcrpsztcsörú miniar esőre igazi szer- 

 szám, mert a fenj'őtolioz pikkelyei közül csak 

 ilyen csőrrel lehet a lapos magot kimorzsolni. 



13. A snrgur-sdrnidììj/ csőre is igazi szer- 

 szám és arra való, bogy a kemény magvakat 

 mint valami sntú felhasogassa. 



14. A giilipdii csőre éppen forditottja apóli — 

 6 — csőre-formájának; a pòli «hozzád», a guli- 

 pán «tőled» szántogatja ki a prédáját. 



Ebből is láthatjuk, hogy a madár szervezete 

 már csőre formája szerint is a különböző táp- 

 lálékhoz, természetéhez és tartózkodásához van 

 szabva, éppen mint szárnya szerint is. 



Leírások. 



,d níátyás szajkó. 



(Garrulus glandarius L.Ì 



Leírás. Kisebb testű a csókánál. Tollazata 

 Yörösesszürke, gyeplője széles, fekete ; búbja 

 fehéres, feketés csíkokkal. Farkcsikja, farokalja 

 fehér, szárnyán fehér tükör ; farka fekete, a 

 véneknél tövén halavány kékes harántcsíkok- 

 kal ; legfőbb ékességei a szárnyfedő tollak, me- 

 lyek keresztberóva fehér, fekete és szép kék 

 csíkokat viselnek. Szeme világoskék, eleven te- 

 kintetű. Fészkét hol alacsonyan, hol magasan 

 rakja a fákra ; fészekalja öttől kilencz tojásig 

 terjed ; a tojások halavány, néha zöldes, földön 

 sötétesen, sűrűn és aprón szeplösek. 



Elclc iiióiljd. A hol él, ott szavától hangos az 

 erdő, rendes szava pedig hasonlít a «niátyásí» 

 szólamhoz, azért népies neve Mátyás. Sándor 

 István uram régi szókönyvében zajgóivàk is 

 mondja a zajtól, a melyet csap és a miből aztán 

 a szajkó származnék. Eleven, nyughatatlan 

 lakója erdőnek, bokrosnak, erdő közelében a 

 kerteknek is. Mindent eszik, mindent felfal, 

 mert nagy az ő torkossága. Dió, mogyoró, makk, 

 bükkmag, gyümölcs, bogyó ; aztán a gilisztán 

 kezdve szöcskén, futóbogáron át mindennemű 

 bogárság mind a begyébe vándorol ; a minek 

 kemény a héjjá, mint diónak, mogyoi'ónak, azt 

 odvakba, résekbe még gyűjtögeti is. Ez idáig 

 nem is volna baj ; de már az igenis és igen nagy, 



a. Kreutzscltiiidicl ; ein wahrer Werkzeug- 

 schnabel, zum Ausrelieln des Tannensamens 

 eingerichtet. 



13. Grauaiimier ; auch ein Werkzeugschna- 

 bel, dazu geeignet, um hartschalige Körner aus- 

 zuhülsen. 



14. Was>iersäiiic)' umgekehrt wie jener des 

 Brachvogels — 6. — , nach aufwärts gebogen, 

 er greift auf, der Brachvogel greift zu. 



Diese Vielfältigkeit belehrt uns, dass auch die 

 Vögel einer Gemarkung eigentlich eine regel- 

 rechte Gemeinde bilden ; wäre doch die mensch- 

 liche Gemeinde unvollkommen, wenn ihre Be- 

 wohner nur einen Beruf hätten ; es gehören dazu 

 viele Handwerker, mit vielerlei Werkzeug, um 

 vielerlei nöthige Arbeit zu verrichten — genau 

 so, wie die vielfach gestalteten Vögel es in der 

 freien Natur der Gemarkung thun. 



Beschreibungen. 



Der Eichelhäher. 

 (Garrulus glandarius.) 



BesclireihiiiKj. Kleiner als die Dohle. Das Ge- 

 fieder rötlichgrau : der Zügel schwarz, breit. 

 Oberkopf weisslieh mit schwärzlichen Längs- 

 flecken. Bürzel und Unterschwanzdecke weiss. 

 Auf dem Flügel ein weisser Spiegel. Der Schwanz 

 schwarz, bei den Alten am Grunde mit blassen 

 blauen Querbinden. Die grösste Zierde des Vo- 

 gels bilden die Flügeldecken, welche weiss, 

 schwarz und schön blau quergestrichen sind. 

 Das Auge ist lichtblau, lebhaft. Das Nest steht 

 bald hoch, bald niedrig auf Bäumen ; darin ein 

 Gelege von 5 — 9 Eiern, welche auf blassem, 

 manchmal grünlichen Grunde dunkel, dicht und 

 fein gesprosst sind. 



I.ebciisioeise. Wo der Häher lebt, dort ist der 

 Wald laut, er ist voll des Eufes, der wie « Matjäs» 

 klingt, daher sein ungarischer trivialer Name 

 «Mátyás.» Das alte Wörterbuch des Herrn Sán- 

 dor nennt ihn auch «Zajgó» vom Lärm, den er 

 schlägt. Er ist ein lebendiger, unruhiger Bewoh- 

 ner des Waldes, aber auch des Gebüsches und 

 der Gärten. Er ist unersättlich und frisst alles : 

 Wallnüsse, Haselnüsse, Buchekern, Beeren und 

 Obst ; dann folgt, mit dem Regenwurm begin- 

 nend, durch Laufkäfer und Heuschrecke hin- 

 durch alles, was da lebt ; alles wandert in den 

 Kropf. Was hartschalig ist, wandert in Höhlun- 

 gen und Ritzen der Bäume, wo es aufgespeichert 

 wird. Das wäre ja noch erträglich : aber es kommt 



37* 



