58'.} 



Az oszujjó. 

 (Aegithaììts caudahis L.) 



Leirds. Ökörszemnyi, de igen hosszúfarkú, 

 piczinke csőrü, ezért kerekfejű madárka : feje 

 fehér, nagj-on emlékeztet a galambősz apóra, 

 innen és liosszú, látszólag ckalakra végződő 

 farka után van az őszapó és rudas stb. neve. 



Hátának eleje feketés, dolmánya halavány vö- 

 röses ; szárnya feketés, fehér vállfolttal ; farka 

 feketés, három szélső tolla nagyrészt fehér és 

 lépcsőzetes ; a két középső rövidebb a mellette 

 állónál ; hasafele rózsaszínes. Fekete csőröcs- 

 kéje nagyon picziny, lábai feketések. Fészkéről 

 és fészekaljáról alant lesz szó. 



Die Sckwanziihiiise. 



(Aegiiitalus caudatus L.) 



Beschreibuiifi. So gross, wie ein Zaunkönig. 

 Ein rundköpfiges Vögelchen mit winzigem 

 Schnabel und sehr langem Schwänze. Der Kopf 

 ist weiss und erinnert lebhaft an ein eisgraues 

 Grossvater-Köp feilen, daher der ungarische Na- 

 men « Grossväterchen i> — Őszapó — ; vom lan- 

 gen Schwanz zu deutsch «Pfannenstiel», ung. 

 rudas. Vorderrücken schwärzlich mit weissen 

 Schulterflecken. Der Schwanz schwarz, die drei 

 äusseren Federn grössteutheils weiss und abge- 

 stuft; die beiden mittleren Federn etwas ver- 

 kürzt. Das schwarze Schnäbelchen ist winzig 

 klein: die Fusse schwärzlich. Über Nest und 

 Eier sprechen wir besonders. 



ê 



Az őszapó. — Die SchwanzmciSf. 



Élete iiKÌdJK. Igazi cziuege, mely sohasem 

 pihen 8 pitymalattól alkonyatig izeg-mozog, 

 bujkál, keres ; hozzá a hajh'kony ágakon oly 

 gyakorlatokat végez, a melyekhez képest a leg- 

 ügyesebb vásári kötéltánczos is valóságos ólom- 

 madár. Nincs kedvesebb és tanúságosabb láto- 

 mány, mint az a társaság, a melyben a rudas- 

 vagy őszapó többedmagával is a nagymester. 

 Egybeverődnek ők, a szénczinkék, fenyves és 

 kék czinkék, vagy egy fakúsz és egy-egy tarka 

 harkály meg egy csuszka, mint valami mester- 

 ember csapat és ekkor sorban pásztázzák az 

 erdőt, kiki a maga ügyességéhez, de teste, csőre 

 alkotásához képest is : végig kutatják a fát a 

 törzs kérgétől a legvékonyabb ágacska csúcsáig, 

 a melyen aztán mindég az őszapó a mester ; 

 azért is, mert könnyű a teste, így a legvéko- 

 nj'abb ág is csak hajhk és nem törik alatta, de 



Lehensiueii^e. Eine echte Meise, die nie ruhet 

 und vom Morgengrauen bis zi;m Abend uner- 

 müdlich schlüpft, sucht und in Bewegung ist, 

 überdies auf den feinsten, biegsamsten Zweigen 

 gymnastische Übungen ausführt, wogegen der 

 gliederverrenkende Marktschreier ein wahrer 

 Bleivogel ist. Nichts Lieblicheres als die Gesell- 

 schaft, worin die Schwanzmeise der Gross- 

 meister ist. Darin sind vereint die Kohlmeisen, 

 Blau- und Taunenmeisen, ein bis zwei Baum- 

 läufer und Buntspechte und eine Spechtmeise. 

 Das Ganze ist eine Haudwerkerbrigade, welche 

 den Wald, den Garten durchstreift und nach 

 Massgabe ihres Körperbaues arbeitet. Sie durch- 

 suchen den Baum von der Rinde bis zur Spitze 

 des dünnsten Zweigleins, wo dann Meister Pfan- 

 nenstiel daheim ist; ist ja sein Leib federleicht; 

 das Zweiglein biegt sich, bricht aber nicht; — 



