295 



sen, a másik jobbra ferdülve az előbbi alatt 

 ennek begyét keresztezve. Minden leírásnál ért- 

 hetőbben beszél a kép, ezért mellékelve bemu- 

 tatom ábrázatját. Még csak azt jegyezve meg, 

 hogy furcsa csőre úgy látszik nem akadályozta 

 a táplálkozásban, mert jó húsban volt s 4'5 

 kgrmot nyomott. 



Kőszeg, 1901 június 24-én. 



(^Iieniel iMvi'ui. 



Phalaropus lobatus (L.) a Balaton madárfauná- 

 jában. 



A mióta csak a Balaton madárvilágát íigyel- 

 getem, különös figyelmet szenteltem az északi 

 viztapoíió lilé-nek, mert lehetetlennek tartottam, 

 hogy ez a végtelen kecses madár, a melyet Cher- 

 nél István a velenczei tónál oly nagy számban 

 talált, s a mely Erdélyből több példányban. 

 továbbá a Fertőről is megkerült, épen csak a 

 mi Balatonunkat kerülné el, a mely különben 

 annyi ritka és érdekes átvonuló madárfajnak 

 kedvenez tanyája. Különösen a somogyi homo- 

 kos partvidékekre tett kirándulásaimban biztam, 

 a melynek egész karaktere megfelel e madár 

 igényeinek. 



Egészen a múlt év végéig azonban minden 

 kutatásom hiábavalónak bizonyult, s végre is 

 csak egy szerencsés véletlen adta kezembe e 

 várva-várt vendéget, és pedig épen ott, a hol leg- 

 kevésbbé vártam : a zalai oldalon. 



1900 szept. 27-én egy barátommal szárcsa- és 

 kaesavadászatra mentem ki a Kővágó-Eörs és 

 Köi'eskdlla zalamegyei községek között fekvő 

 ú. n. Konty itőrsi. Ez egy körülbelül 25-30 cat, 

 hold nagyságú, helyenkint csuhuval benőtt s igen 

 siker belvíz, a mely időnkint — tartósan száraz 

 esztendők után — egészen ki is szárad, s a 

 melyen ilyenkor százával, sőt ezerével gyűlnek 

 össze a különféle Totanus ía,}ok. 



Magától R Balatontól egyenes vonalban épen 

 4 kilométerre fekszik, s a mikor viz van benne, 

 ornisa néhány 7bto«»s-fajból, párszáz állandóan 



in zwei Ästen hervor. Der rechte Ast in gerader 

 Eichtung, der andere nach rechts gekrümmt 

 unter dem vorigen dessen Spitze kreuzend. 

 Besser als viele Worte spricht die Abbildung, 

 welche ich beifüge, nur noch bemerkend, dass 

 den Vogel der sonderbare Schnabel in der Er- 

 nährung keinesfalls gehindert zu haben scheint, 

 da er gut an Wildpret war und 4-5 kg. wog. 

 Kőszeg, am 24- ten Juni 1901. 



Stefan Clicriicl von Ciiernellidza. 



Der Phalaropus lobatus (L.) in der Vogelfauna 

 des Balaton-See. 



Seitdem ich das Vogeileben des Balaton-Sees 

 näher beobachte, habe ich dem Phuiaropus lo- 

 batus (L.) immer eine besondere Aufmerksam- 

 keit gewidmet, da ich es für unmöglich hielt, 

 dass diese graziöse Vogelart, welche Stephan 

 von Chernél am Velenczeer See in so grosser 

 Anzahl vorfand, und welche auch aus Sieben- 

 bürgen in mehreren Exemplaren bekannt, und 

 sogar am Fertö-See sich wiederfand, blos unse- 

 ren Balaton-See vermeiden sollte, wo doch der 

 letztere eine stark besuchte Eaststation so vieler 

 seltenen und interessanten Durchzügler ist. 

 Besonders habe ich mich auf meine Excursio- 

 nen am südlichen Seeufer — längs der*somo- 

 gyer Sandufer — verlassen, deren ganzer Cha- 

 rakter den Ansprüchen dieser Vogelart voll- 

 kommen entspricht. 



Bis zum letzten Herbst war aber mein gan- 

 zes Nachsuchen vergeblich, und zuletzt gab mir 

 blos ein glücklicher Zufall diesen längst erwar- 

 teten Gast in die Hand, und zwar gerade dort, 

 wo ich ihn am wenigsten erwartet hätte — auf 

 der Zalaer See-Seite. 



Am 27-ten September 1900 gieng ich mit 

 einem Freunde auf einen kleinen See, den so- 

 genannten Kornijitó jagen, welcher zwischen 

 den beiden Dörfern Kövágó-Eöi's und Köues- 

 kdlla im Com. -Zala liegt. Letzterer ist ein ca. 

 25 — 30 cat. Joch grosser, hie und da mit Bin- 

 sen verwachsener seichter Moorsee, welcher in 

 andauernd trockenen Jahrgängen öfter gänzlich 

 austrocknet, wo dann zu Hunderten, sogar Tau- 

 sendei^ die verschiedenen Tota ii us- kiien sich 

 versammeln. 



Vom Balaton-See ist er in der Luftlinie blos 

 4 Kilometer weit entfernt, und wenn er nicht 

 ausgetrocknet ist, besteht seine Ornis ausser 



38* 



