315 



ben található ilyen szavaknak oka, mint a n kel- 

 lemetlenül diszponált ember», «oktalan érzé- 

 kenység". Il nagyon elbizakodott» bizonyosan a 

 lutheránus tiszteletesnek eme szigorú, a üatal- 

 ságnak — manapság is — gyakran kényelmet- 

 len erkölcsi felfogásában gyökerezik és liogy ez 

 esetben Hartlaub dr. első sorban mint diák jö 

 tekintetbe; mert hiszen így végzi szavait : «iVt'- 

 kei» — tehát már nem »ekibik — volt alkal- 

 mam ezt tapasztalhatni». 



Mindenesetre jellemző, hogy Hartlaub dr. 

 mint koros férfi, fél évszázaddal, az expediczió 

 és nagy idővel Petényi halála után még min- 

 dig valóságos gyűlölködéssel eresztette harag- 

 ját szabadjára, a nélkül, iioyn csak eíjt/etlen 

 tényt is felenilílett volna. 



A természetvizsgálónak si^eoziális lélektani 

 felfogása azonban itt is megadja a dolog nyitját. 



Mert hiszen ez a szerzet is ingerlékeny és — 

 sajnos — többnyire engesztelhetetlen ; a riva- 

 litás s az autoritásra való törekvés ezt a lelki 

 vonást is megmagyarázza. Azt kérdezem nyu- 

 godtan : melyikünk nem kapott még oszlopos 

 férfiaktól is oly leveleket, a melyek rivalitásból 

 vagy ilyes valamiből irigységgel és szubjektivi- 

 tással telve fordulnak egyes tiszteletreméltó 

 személyek és körök ellen, még pedig minden 

 tényleges ok említése nélkül ? De ép ily nyuga- 

 lommal kérdem azt is : melyikünk volna haj- 

 landó, kivált az érintett személyek halála ?(/í(/í, 

 ilyen leveleket a tényleges állapot szorgos ki- 

 derítése nélkül «csak úgy» kiadni ? Hiszen a 

 biográfusnak és az emléksorok Írójának már a 

 józan ész is megmondja a helyes eljárást, mely 

 abban áll, hogy bizonyíték hijján ne részletez- 

 zünk, hanem maradjunk meg a diszkrecziónál. 

 Mert kinek jutna eszébe, hogy két, a tudomány 

 terén érdemeket szerzett férfit haláluk után, 

 tényleges megokolás nélkül ellenségekként állít- 

 son szembe? Ha úgy járunk el, hogy minden 

 diskrécziót félre téve, mindent a maga nyerse- 

 ségében akarunk adni, akkor jellemrajzok he- 

 lyett vakító fényből és sötét árnyból álló torz- 

 képeket kapunk. Használhat ez a holt kutató 

 emlékének vagy a tudománynak? 



Hogy higgadt férfiak hogyan nyilatkoznak 

 emberi gyarlóságokról, arra nézve példával 

 szolgálhatok. Kubinyi Ferencz, Petényi első 

 biográfusa azt mondja jellemvázlatában : «Pe- 

 tényi gyakran felhevült, kivált ha hivatali kör- 



l)equem disponierter Mensch», «alberne Em- 

 ptindlichkeit», «sehr anmasslich» in Dr. Hart- 

 laub's Brief wohl hier, in der strengen, der 

 Jugend oft — auch heute noch — unbequemen 

 Auiïassuug der Moral des lutherischen Pastors 

 ihren Ursprung haben und dass hiebei Dr. HL^rt- 

 LAUB, der Student, in allererster Pieihe in Be- 

 tracht kommt; schliesst er doch seine Worte 

 wie folgt : i'Ich — also nicht mehr irir — hatte 

 Gelegenheit dies zu erfahren». 



Bezeichnend bleibt es aber, dass Dr. Hart- 

 LAUB den Groll nudi einem halben .Jahrhun- 

 dert nach der Expedition und lange nach dem 

 Tode Petényi's ohne eine einzige Thatsache 

 anzufülvren, mit ganzer Gehässigkeit Ausdruck 

 verliehen hat. 



Die specielle Psychologie des Naturforschers 

 giebt uns aber auch hier den Schlüssel in die 

 Hand. 



Dieses Genus ist ja auch reizbar und zu- 

 meist — leider — unversöhnlich : Pdvalität, das 

 Streben nach Autorität, macht ja diesen Zug 

 auch verständlich. Ich frage ruhig : wer von 

 uns besitzt denn nicht Briefe von Grössen, 

 welche aus Eivalität oder so etwas, voll Miss- 

 gunst und Subjectivität gegen ehrenwerthe Ein- 

 zelne und Kreise gerichtet sind u. zw. ohne 

 thatsächliche Gründe anzuführen ? Ich frage 

 aber auch ebenso ruhig : wer von uns will denn, 

 besonders nach dem Tode der Betroö'enen, 

 solche Briefe ohne genaue Prüfung des That- 

 sä&hlichen «nur so» herausgeben? Dem Bio- 

 graphen vmd Nachruf Schreiber dictiert ja schon 

 der gesunde Menschenverstand das richtige 

 A'erfahren, welches darin besteht: ohne Be- 

 weise nicht zu specißcieren, sondern Discre- 

 tion zu üben. Wem wird es den beikommen 

 zwei wissenschafthch verdiente Männer nach 

 deren Tode ohne thatsächliche Begründung 

 einander feindlich gegenüber zu stellen ? Wenn 

 wir darnach verfahren wollen, alle Discretion 

 bei Seite zu schieben und alles im Piohen zu 

 geben, so werden wir statt Charakterbilder 

 nichts als Zerrbilder mit grellen Lichtern und 

 tiefen Schatten erhalten. Sollte das den Ma- 

 nen todter Forscher, oder der Wissenschaft 

 nützen? 



Wie sich besonnene Männer über mensch- 

 liche Schwächen äussern, dafür habe ich Bei- 

 spiele. Franz von Kubinyi, Petényi's erster Bio- 

 graph sagt in der Charakterskizze : «Petényi 

 war oft gereizt, besonders wenn er im Amtli- 



