52 



A virágdíszben pompázott fák görnyedtek a rá- 

 juk hullott hó súlj-a alatt, cserjék, bokrok gyen- 

 gébb ágait letördelte a rájuk nehezedő teher. — 

 A havazás még 9-én is tartott, körülbelül 11 

 óráig délelőtt, s a hópelyhek oly sűrű tömegben 

 omlottak az égből, hogy 50 lépésnyire se lehe- 

 tett ellátni, — a hótakaró meg i'J centiméternyi 

 vastagságra növekedett. 



Nem törődve a havazással, vállamra vetettem 

 fegyveremet, s madár-megfigyelés czéljából út- 

 nak indultam a viz felé. — A berken keresztül 

 haladva, szánalommal tekintettem a pusztulás 

 nyomaira; sehol az egész láthatáron élő lény, a 

 bokrok és cserjék hajladoznak a hóréteg alatt ; 

 egy pár szürke varjú (Corvus cornix) bánato- 

 san, felborzolt tollal nézte a nagy változást, 

 mintha szomorúan gondolt volna a verőfényes 

 tegnapra . . . 



Utamat a «Nagy víz« felé irányítottam, a 

 meleg források közelébe, a hol még a legna- 

 gyobb télben is ritkán áll meg a hó, azon hiszem- 

 ben, hogy itt néhány madárra akatlhatok. — 

 Feltevésem nem is csalt; — e helyen mintegy 

 50 D méternyi terület hómentes volt, s már 

 messziről nagy mozgás volt látható. — Igye- 

 keztem e helyet minél jobban megközelíteni. — 

 Körülbelül 50 lépésnj'i távolságra sikerült jut- 

 nom, s innen kezdtem megfigyelésemet. — Cso- 

 dálat fogott el annak láttára, a mi e helyen 

 észlelhető volt ; — a legkülönfélébb madarak tö- 

 mege sereglett össze és nyüzsgött, mozgott a hó- 

 tól ment talajon. — A sürüen hulló hó miatt 

 szabadszemmel, sőt látcsövemmel sem tudtam 

 jól kivenni, hogy mi mindenféle madárfajt ho- 

 zott össze e helyre az idő viszontagsága, és ez 

 indított arra, hogy bár a madarakat nagyon is 

 kímélni szoktam, az egyszer tudni vágyásom 

 erőt vett szánakozásomon, s elhatároztam, hogy 

 legalább egyszer közéjük lövök. Elhatározáso- 

 mat legott a tett követte: a lövés eldördült, a 

 madarak egy része felrebbent, a másik része 

 azonban lövésem által találva, ott maradt; a 

 felröppenő madarak közöl felismertem a Bíbi- 

 ezet (Vanellus eristatus), a Pataki snefiet (Trin- 

 goides hAiipoleucos), a Lotyó sneft'et (Limosa 

 aegocephala), a czitrom sármányt (Emberiza 

 citrinella) ; láttam azonkívül több madárfajt, 

 melyet azonban részint a sűrűség, részint a 

 nagy havazás tett előttem felismerhetetlenné. 

 Különösen feltűnt azonban egy Ids sneff-fajnak 



Blüthe prunkenden Bäume neigten sich unter 

 der Last des auf ihren Aesten aufgehäuften 

 Schnee's, die schwächeren Aeste der Sträucher 

 und Gebüsche brachen unter der übergrossen 

 Last. — Der Schnee fiel sogar noch am Í). bis 

 11 Ühr Vormittags, die Schneetioeken fielen so 

 dicht, dass man nicht einmal 50 Schritte weit 

 sehen konnte, und die Schneedecke wuchs bis 

 auf 20 % Dicke. 



Ohne mich an das Schneewetter zu kehren, 

 grifi' ich zum Gewehr und lenkte meine Schritte 

 an den Wasserlauf, um Beobachtungen zi; 

 machen. Im Hain angekommen sah ich be- 

 klemmt die augerichtete Verheerung ; nirgends 

 ein lebendiges Wesen ; die Sträucher beugten 

 sich unter der grossen Schneelast, ein paar Ne- 

 belkrähen (Corvitë comix, L.) sassen traiu-ig 

 mit aufgebauschtem Gefieder da und besahen 

 trübselig die grosse Veränderung, welche den 

 sonnigen Tagen seit gestern folgte. 



Ich wandte mich gegen n Nagy viz« in die 

 Nähe der Thermen, wo selbst im strengsten 

 Winter nur selten etwas Schnee liegen bleibt. 

 Ich dachte wenigstens hier einige Vögel zu 

 treffen. — Meine Voraussetzung traf auch ein. 

 Auf diesem Platze, wo eine circa 50 DMeter 

 grosse Eläche schneefrei geblieben, bemerkte 

 man schon von weitem ein reges Leben. Ich 

 bemühte mich dem Plätzchen so gut als mög- 

 lich nahe zu kommen. Auf circa 5U Schritte 

 Entfernung angekommen, blieb ich stehen, um 

 sicher beobachten zu können. Ein wahres Wun- 

 der entfaltete sich hier vor meinen Augen. Die 

 verschiedensten Vögel waren hier in dichter 

 Schaar beisammen. Alles bewegte und tummelte 

 sich auf dem kleinen schneefreien Platze. Der 

 dichte Schneefall verhinderte jedoch sellist 

 mit Feldstecher eine sichere Observation und 

 konnte ich die Arten nicht unterscheiden, welche 

 die Widerwärtigkeit des Wetters hierher zu- 

 sammengetrieben hatte, so dass ich von meinem 

 alten Princip : die Vögel womöglich zu schonen, 

 jetzt einmal absehen rausste; die Wissbegierde 

 besiegte mein Mitleid, und im Interesse der 

 Wissenschaft krachte der Schuss meines Ge- 

 wehres. Der eine Theil der Vögel flog auf, der 

 andere blieb getrofl'en auf dem Platze liegen. 

 Unter den fortgeflogenen erkannte ich den 

 Kiebitz (Vanellus cridalus, L.), den Flussufer- 

 läufer (Trimjoides hypoleucos, L.j die schwarz- 

 schwänzige Uferschnei^fe (Limosa aegoce- 

 phala, L.), die Goldammer (Enibcriza citri- 



