126 



úgy színre is az Acr. paUtstris és (íruinliitaceus 

 csőre és lábai között mintegy kapcsot képeztek, 

 azonban emlékeztettek a Hypolain csőrére és 

 lábaira is ; különösen a csőr hosszabb és erő- 

 sebb volt, mint az Acr. pálusiri>i csőre, flc rö- 

 videbb 8 nem oly karcsú, mint az Acv. arniidi- 

 uaceus-é. Éneke ugyancsak az Acr. palmlris és 

 Hypolais icterina énekéhez hasonlított, de egyes 

 hangokban az Acr. arimtUnaceus dalához is, 

 habár tőle lényegesen eltért s az előbbi két faj- 

 hoz sokkalta közelebb állott. Tartózkodási helye 

 a Hypolnis-hoz hozta legközelebb. 



Másodszor a jelen évben bukkantam reá, 

 ugyancsak Fehér megyében. Május :23-án Csalán 

 K. Gy. nagybirtokos parkjában sétálgatva, egyik 

 igen sűrű, nagy orgonabokor csoportban hallot- 

 tam azt a különös éneket, melyet a fentebb le- 

 írt madártól 7 év előtt Velenczén is hallottam. 

 A madár a felső ágak közt ült, lomboktól any- 

 nyira védve, hogy csak gondos fürkészés után 

 láthattam meg; de a mint megpillantott, rögtön 

 elhallgatott s elbújt tekintetem elől. Kevés idő 

 múlva azután a szomszéd díszbokor és facsopor- 

 tozat sűrűjében szólalt meg újra, de megint any- 

 nyira elrejtőzködött, hogy sokáig nem találhat- 

 tam meg. Egyáltalán igen félénk, vad volt s csak 

 pillanatokra mutatkozott a lombok nyílásain át. 

 Egész uaj)on át figyeltem, s ez idő alatt, a déli 

 órákat kivéve, folyton énekelt az emiitett két 

 bokrozatban. Megjegyzendőnek tartom itt, hogy 

 tartózkodási helye szakasztott olyan volt, mint 

 a^mely a fülemilének, poszátáknak megfelel s a 

 parkban levő kis tiHól meglehetősen messze 

 esett. Nádasok, nagyobb vizek a közelben nin- 

 csenek, a velenczei tó több kilométernyire fek- 

 szik innét s a vidék jellege inkább dombos, ki- 

 véve egy völgyet, melynek talpát nagyobb rét- 

 öégek, vízárkok s mocsaras helyek képezik. 



Fészke után eredménytelenül kutattam ; a 

 bokrok áthatlausága következtében azt hama- 

 rosan megtalálni igen bajos lett volna. Miután 

 alkonyodni kezdett s távozásra kellett gondol- 



der Farbe der Oberseite eingesäumt; Schnabel 

 Fusse, so nach der Gestalt, wie auch in der 

 Farbe — schienen ein Uebergang zwischen Acro- 

 cephalus palustris und (irundinaceus zu sein, 

 erinnerten aber auch an den Schnabel und an 

 die Fusse — der Hiipolais ; insbesondere war der 

 Schnabel länger und stärker als bei Acroccpha- 

 lus palustris, aber kürzer und wenig gestreckter, 

 als bei Acrocephahis arundùiaceus. Der Gesang 

 war dem des Arrocephaììis palustris und der 

 llijjiohtis ähnlich, mit Anklängen des Acroce- 

 phalus aruiuliiiaceus Gesanges, obzwar wesent- 

 lich verschieden. Der Aufenthalt und das Beneh- 

 men brachten ihn endlich der Jlypolais am 

 nächsten. 



Zum zweitenmal traf ich ihn heuer, ebenfalls 

 im Weissenburger Comitate an. Am 2P). Mai im 

 Parke des Grossgrundbesitzers G. von K. zu 

 Csala spazierend, hörte ich in einer sehr dich- 

 ten, grossen Syringa Partie jenen sonderbaren 

 Gesang, den ich auch in Velencze vor 7 Jahren 

 von den oben beschriebenem Vogel vernommen 

 hatte. Der Vogel sass in den oberen Gezweige, 

 durch das Laub dermassen geschützt, dass ich 

 denselben erst nach mühevollem Beäugen er- 

 blicken konnte ; mich kaum bemerkend, ver- 

 stummte er plötzlich uiul verschwand vor mei- 

 nem Blick. Kurz darauf liess er sich in den 

 nachbarlichen Gestrüj)p- und Baumpartieen 

 hören, aber so versteckt, dass ich seiner lange 

 nicht ansichtig wurde. Ueberhaupt war er sehr 

 scheu und furchtsam und zeigte sich immer nur 

 auf Momente durch die Lichtungen des Laubes. 

 Ich hatte ihn den ganzen Tag beobachtet, wäh- 

 rend dieser Zeit sang er — die Mittagsstunden 

 ausgenommen — ohne Unterbrechen immer in 

 den erwähnten zwei Gestrüpp-Partieen. Hier 

 muss ich bemerken, dass sein Aufenthaltsort 

 genau mit dem der Nachtigall oder Grasmücke 

 übereinstimmend war und vom im Parke befind- 

 lichen Teiche ziemlich entfernt lag. Grössere 

 liöhrichte, Gewässer sind in der Nähe nicht 

 vorhanden, der Velencze-er See liegt mehrere 

 Kilometer weit und der Character der Gegend 

 ist mehr hügelig — mit Ausnahme eines Thaies, 

 dessen Sohle durch grössere, mit Wassergräben 

 durchkreuzte Wiesen und sumpfige Niederun- 

 gen gebildet wird. 



Nach seinem Nest hatte ich vergebens ge- 

 sucht; in Folge der Undurchdringlichkeit des 

 Gestrüppes wäre es auch in der Schnelligkeit 

 kaum zu ersijähen gewesen sein. Nachdem die 



