127 



nom, meglőttem a madarat. Külsejére nézve tel- 

 jesen megeg_yezett a 7 év előtt lőtt példányom- 

 mal, csak alteste volt egy gondolatnyit jobban 

 rozsdásas.háta pedig valamivel világosabb; vagyis 

 ez, mint amaz is, teljesen megfelelt annak, a mit 

 Naumann ír: «hogy az Acr. palustris és arundi- 

 naceus között álló, felül valamivel világosabb 

 mint az anindmarcvs, alul meg agyagsárgábl) 

 mint a, palustris« . 



Láthatjuk, hogy a tollazat szine nem sok lé- 

 nyeges eltérést mutat említett két faj színezeté- 

 től; de hát nem is tulajdonítunk vnlami különös 

 siilyt a tollazat színének, éppen az Acr. palustris 

 és arundinaceus fajok megítélésénél, mert hiszen 

 ismeretes, hogy a typikus színű Acr. arundina- 

 ceus-tól a typikus szinü Acr. palustris-ig egy 

 hosszú lánczolatban a rozsdabarnától a szürkés- 

 zöldig minden átmenet megvan, oly annyira, 

 hegy lövött, kitömött vagy bőrben lévő példá- 

 nyokat, hacsak nem különösen typikus példá- 

 nyok, még a legnagyobb gyakorlattal sem tudjuk 

 kétséget kizáróan biztosan meghatározni, vájjon 

 az Acr. palu.'itris vagy arami iiiaceus fajhoz tar- 

 toznak-e?' Sőt a méretek alapján sem mindig 

 érünk czélt. Mert igaz, hogy rendesen az Acr. 

 araiuliiiaccus csőre hosszabb, csüdjei kisebbek, 

 mint az Acr. palustris csőre és csűdjei, de át- 

 menetek itt is vannak. Tapasztalataim nyomán 

 e két fajt lövötten vagy bőrben meg legjobban a 

 szárnyméretekből és a szárny alakjából lehet 

 felismerni, támaszkodva az előbb említett je- 

 g;yekre is. A legközönségesebb képletek ezek : 



Acroccjiliidas arandiaaccas Gm. 



Szárnyhossza középszámban : 65 "'^. 



■2-ik (1-ső nagy) evező legtöbb esetben = 4-ik 

 evezővel (3-ik nagy). 



8-ik (2-ik nagy) evező a szárny leghosszabb 

 tolla. 



Acroeephalus palustris Bechst. 



Szárnyhossza középszámban : 70 '"/m- 

 ■l-'ik (I-ső nagy) evező valamivel kisebb a 3-ik 

 (á-ik nagy) evezőnél. 



' Ez az oka, bogj- már Brf.hm K. L. 1831-ben 

 (Handb. d. Naturg. aller Vög. Deutschl. p. 443) 6 vál- 

 fajt különböztetett meg e két faj között s újabban 

 ezekhez még mások is kerültek. 



Dämmerung hereinbrach, und ich abreisen 

 musste, schoss ich den Vogel. Nach seinem 

 Äusseren stimmte er mit dem vor 7 Jahren er- 

 legten Exemplare überein, nur die Unterseite war 

 etwas mehr rostfarbiger, der Kücken aber etwas 

 heller; beide stimmten aber mit der Beschrei- 

 bung Naümann's in der er sagt, dass der Vogel : 

 zwischen Acroeephalus palustris und arundi- 

 naceus steht, von etwas lichterer Färbung als 

 letzterer und etwas mehr ockergelb als palustris 

 ist. Wie ersichtlich, hat die Farbe des Gefieders 

 wenig Abweichendes von dem der erwähnten 

 beiden Arten ; wir wollen aber auch nicht viel 

 Gewicht — bei Beurtheilung des Acroeephalus 

 paluslrix und aruiulinaceus — auf die Färbnng 

 des Gefieders legen, weil ja bekanntlich vom 

 typisch gefärbtem Acroeephalus arundinaceus 

 bis zum typisch gefärbten Acroeephalus palustris 

 in einer langen Beihe von rostbraun bis zum 

 graulichgrün alle üebergänge vorzufinden sind, 

 ao sehr, dass man erlegte, ausgestopfte oder in 

 Bälgen präparierte Exemplare — • wenn es nicht 

 besonders typische sind — selbst bei der grössten 

 Uebnng nicht immer unanfechtbar bestimmen 

 kann, ob sie zu Acroeephalus palu.'iiris oder zu 

 arundinaceus gehören?' Auch die Maasse bieten 

 hier wenig Stütze. Obgleich in der Regel von 

 Acroeephalus arundinaceus der Schnabel län- 

 ger, die Tarsen kürzer sind als von Airocepiialus 

 palu.stris, so finden sich auch hier üebergänge. 

 Auf Grund meiner Erfahrung sind diese beiden 

 Arten, erlegt oder in Bälgen, noch am ehesten 

 aus den Flügelmaassen und nach der Flügelform 

 erkenntlich, gestützt auch auf die erwähnten 

 übrigen Kennzeichen. Die gewöhnlichsten For- 

 meln sind wie folgt : 



Acroeephalus aruiidinareus Gm. 



Flügellänge durchschnittlich : 6.5 '"/„,. 



2- te (1-te grosse) Schwinge zumeist — der 

 4-ten (3-ten grossen). 



3-te (2-te grosse) Schwinge ist die längste 

 Feder im Flügel. 



Acroeephalus palustris Bechst. 



Flügellänge durchschnittlich : 70 "J^. 

 2-te (1-te grosse) Schwinge etwas kürzer als 

 die 3-te (2-te grosse). 



' Dies ist der Grund, dass schon Ch. L. Brehm im 

 Jahre 1831 (Handb. d. Naturg. aller Vög.' Deutschl. 

 p. 443) sechs Subspecies unterschieden hat, zu welchen 

 in neuerer Zeit noch mehrere hinzukamen. 



17* 



