136 



12,740 és még 2000 lábnyira u KosturÜTKort 

 csúcsa felett darvak, 



14,014 láb magasságban a Datah-Kort felett 

 három csapat daru stb. 



Én magam lS6S-ban Mező-Záhon az érkező 

 Poíiiceps cristnius csapatát figyeltem meg, mely 

 rendkívül nagy magasságban valóban csak egy 

 kis pontocskának látszott, majd fokozatosan 

 kígyózó vonalban lejebb bocsátkozott, míg végre 

 halálra kifáradva lecsajiott. 



Ezek bizonyára mind bizonyítékok GXtke 

 adatainak helyessége mellett. 



Herman Ottó. 



12,740 und noch 2000 Fuss über der Spitze 

 Kostucli-Kort, Kraniche ; 



14,014 Fuss drei Scharen Kraniche über dem 

 Datah-Kort. u. s. w. 



Ich selbst habe im Jahre 1868 zu Mezö-Záh 

 eine Schar von ankommenden Podiceps cvista- 

 tus beobachtet, welche in ungeheurer Höhe 

 wii-klich nur als Pünktchen erschien, nach 

 Tuid nuclj serpentinenartig tiefer kam und end- 

 lich todtmüde einfiel. 



Dies sind gewiss Beweise für die Richtigkeit 

 der Angaben Gaetke's. 



Otto Hennán. 



A szakállas saskeselyű (Gypaetus barbatus, 

 Linn.) 



Irta: Czynk Ede. 



En írjak a saskeselyüről ! Midőn azon a pon- 

 ton állok, hogy pajíirra kellene bíznom azt a ke- 

 veset, melyet egy évtized alatt e daliás madár 

 életmódja felöl ellesnem sikerült, nagyon is ér- 

 zem tollam gyengeségét. Félek tőle, hogy ismét- 

 lésekbe esem, ha mindazt ujliól elmondom, a 

 mit már egyszer a «Comité für Ornith. Beobach- 

 tungsstationen in Oesterr.-Ungarn» «Jaììres- 

 6eric//<i)-jeiben, a cJSeue Deutsche Jagdzei- 

 tung» s TscHüsi lovag « Ornüh. Jahrbuch« -jàhan 

 volt alkalmam a nyilvánosságnak átadni. Es 

 mégis szívesen teszem. Ösztökél az előszeretet 

 is, melylyel e mai'dárfajjal régtől fogva foglal- 

 kozom, másrészt pedig kedves kötelességet vélek 

 teljesíteni, ha mint magyar kutató és magyar 

 ornithologus a Magyar Madártani Központ 

 folyóirata számára, iij adatokkal kibővítve, mind- 

 azt összefoglal()lag feldolgozom, a mit ezen, 

 mintegy az özönvízelőtti kihalt faunából vissza 

 maradt, a Svaiczban már majdnem csak a 

 mondában élő, s általában kihaló félben levő 

 daliás madárfaj életéből ellesnem sikerült. 



Körülbelül egy évtized múlt el azóta, mint 

 már fennebb is említem, mikor először feltettem 

 magamban, hogy a saskeselyűt, melyet addig 

 csakis kitömött állapotban láttam Brassóban, 

 barátom s az ornithologiában mesterem Hausz- 

 MANN ViLMOs-nál, kint tanyáján, élve is tanulmá- 

 nyozni fogom. 



1883. október havában kerültem Fogarasra, 



Der Bart- oder Lämmergeier (Gypaetus barbatus 

 Linn.) 



Von Edward von Czynk. 



Ich soll über den Bartgeier schreiben ! Fast 

 scheint es mir als sei meine Feder zu schwach, 

 das Wenige welches ich über diesen reckenhaf- 

 ten Vogel weiss, welches ich in einem Decennium 

 gesammelt, dem Papier anzuvertrauen. Es hiesse 

 «Eulen nach Athen tragen«, wollte ich all' das 

 wiederholen, was ich bereits Vorjahren, sowohl 

 in den «Jahresberichten des Comités für Orni- 

 thologische Beobachtungsstationen in Oester- 

 reich-Ungarn». in der «Neuen Deutschen Jagd- 

 zeitung» und in Victor Ritter von Tschusi zu 

 SehmidhoÖ'en's « Ornithologischem Jahrbuch » 

 veröfl'entlicht habe. Und trotz alledem, ist es 

 mir nicht nur recht wieder über ihn zu berich- 

 ten, sondern eine angenehme Pflicht bei dem 

 ersten Erscheinen der Berichte des «Ungari- 

 schen Ornithologischen Centrums«, als ungari- 

 scher Forscher und Ornithologe. nach bestem 

 Wissen und Gewissen, all' das zu wiedei'holen 

 und dem Alten Neues hinzufügen, was ich über 

 den Bartgeier, diesen, fast scheint es einer vor- 

 sündfluthlichen Zeit angehörigen, in der Schweiz 

 stets mehr und mehr der Sage angehörenden, 

 allenthalben auf dem Aussterbe-Etat stehenden, 

 reckenhaften Vogel weiss und beobachtet habe. 



Wie bereits Eingangs erwähnt, ist schon ein 

 Jahrzehnt in's Meer der Ewigkeit gesunken, seit 

 ich es mir zur Aufgabe gestellt, den früher nur 

 im ausgestopften Zustand, bei meinem Lehrer 

 und .späteren Freund Wilhelm Hausman in Brassó 

 gesehenen Gypaetus barbatus lebend und in sei- 

 nem Heim zu beobachten. 



Im Oktober des Jahres 1883 kam ich als Amts- 



