mint az ottani postahivatal főnöke, s hivatalos 

 teendőim elvégeztével legkedvesebb törekvésem 

 Fogaras megye madárfajának felkutatása s meg- 

 állapítása volt. Nagyon természetes, hogy fő- 

 törekvésem az volt, a lég királyainak legderekabb 

 képviselőjét, a hatalmas saskeselyűt meglátni, 

 s a mennyire időm engedte s alkalom kínálko- 

 zott, meg is figyelni s tanulmányozni. Hogy czé- 

 lom mennyiben tudtam megközelíteni, s hogy 

 tudományos ismereteinket szűkebb hazám ez 

 érdekes szárnyasa felől bővítenem mennyiben 

 sikerült, ítéljék meg közlendőim olvasása után 

 nálamnál hivatottabbak. 



Fogarastól Felekig húzódik keletről nyugot 

 felé a Kárpátok egy szakadékos nyújtott ága, az 

 u. n. Fogarasi havasok. 500 — áSOO méter ma- 

 gasságig tornyosulnak egyes csúcsai, melyek 

 közül legmagasabbak a Sziiral, Viirfa mii, 

 Vunefara, Vistea mare és a Negri (3536 m.). 

 Egy áthághatatlan sziklatömböt alkotva húzódik 

 természetes bástyaként Magyarország s Eomá- 

 nia között Brassótól Szeben megyéig. Kopasz, 

 zordon, kietlen sziklavidék, telve szakadékokkal 

 s rejtett mélyedésekkel : a laposokon kis hegyi- 

 tavak, tengerszemek, kisebb-nagyobb homezők, 

 melyekből zuhogva fakad a sok forrás és rohanó 

 hegyipatak. A jégmező nyomában az első te- 

 nyészövön a gyalogfenyő jelentkezik, alatta 

 fenyőerdők, végül az aljak felé a sűrű bükkösök. 



Ott fenn a hegj'ek legmagasabb ormán, hol a 

 növényélet már egészen eltörpül s csak rövid 

 nyári életet élhet át, hol szép idővel oly átlát- 

 szóan tiszta a lég, vihar alkalmával ijedig a vil- 

 lámok nyalábokban hullanak ; hol százszorosan 

 verődik vissza a mennydörgés a kietlen sziklák 

 csupasz oldaláról s a szakadó eső vízesések 

 alakjában rohan alá a sziklák szakadékaiban, 

 s hol az eget verdeső sziklákat néha heteken át 

 borítja homályba a köd, vagy a hegyébe szakadt 

 terhes felhő, ott, e kietlen puszta magányban 

 honol a fenséges szakáll (xs saskeseljiii : a könnyű- 

 lábu zerge s a havas kolibrija, a kis hajnabnadár 

 társaságában. 



chef des k. Postamtes nach Fogaras und war es 

 nach Erledigung meiner dienstlichen Obliegen- 

 heiten mein erstes und einziges Bestreben, die 

 Vogelfauna des Fogarascher Comitates zu er- 

 forschen und genau festzustellen. Hauptsächlich 

 und nur selbstverständlich, war mein ganz Dich- 

 ten und Trachten dahingerichtet, den hervor- 

 ragendsten Kepräsentanten der «Könige» der 

 Lüfte, den so seltenen, imposanten Bai-tgeier 

 aufzufinden und so oft es mir Zeit und Gelegen- 

 heit erlaubte, zu beobachten und zu studieren. 

 In wie weit mir dies gelungen und in wie weit 

 ich das Wissenswerthe über den interessanten 

 Vogel meines schönen, engeren Vaterlandes 

 vermehrt, mögen Berufenere nach dem, was in 

 meinen folgenden Zeilen enthalten ist, beur- 



theilen. 



* 



Von Ost nach West zieht sich die zackige, 

 langgestreckte Gebirgskette der Karjjathen von 

 Fogaras bis Felek, — das sogenannte Fogara- 

 scher Gebirge oder die Fogarascher Alpen — 

 hin. Von 500 bis über á500 Meter Meereshöhe 

 erheben sich die gewaltigen Berge, deren höchste 

 Spitzen der Szurul, Vurfu urli, Vunetara, Vistea 

 mare und der Negoi (:25'.ÎG Meter) bilden. Ein 

 unendliches Steinmeer zieht sich als natürlicher 

 Wall und Grenze zwischen Ungarn und Rumä- 

 nien vom Brassóer bis zum Nagy-Szebener Co- 

 mitat hin. Nacktes, hartes, schroffes Gestein, 

 voll Schluchten und Bissen, in den Kesseln 

 kleine Gebirgsseen, sogenannte « Meeraugen », 

 grössere und kleinere Schneefelder und durch 

 das Schmelzen derselben entstehende Quellen 

 und periodische Gebirgsbäche ziehen sich bis in 

 die Latschen (Legfören) Kegion, an welche die 

 Tannenregion und an diese die Buchenregion 

 grenzt. 



Dort auf den unwirthlichen Höhen, wo die 

 Pflanzenwelt nur in Zwergform ein kümmerli- 

 ches kurzes Sommerleben fristet, dort wo bei 

 schönem Wetter die Luft so dünn und rein, bei 

 Gewitter die Blitze bündelweise um die Felsen 

 zucken, der Donner hundertfältig von den Fel- 

 sen wiederhallt und der niederströmende Regen 

 sich gleich Wasserfällen, kaskadenartig über das 

 Gestein ergiesst, dort wo der Nebelschwaden 

 oder der Wolken dunkles Grau oft wochenlang 

 die himmelstrebenden Felsen verhüllen, dort 

 wohnt neben dem majestätischen Aar, neben 

 der leichtläufigen Alpengazelle, der Gemse, ne- 

 ben dem einem grossen Schmetterling der Tro 



