UÀ 



menjen. Daczára, hogy az egész hegység minden 

 zegét-zugát úgy ismerte, akár csak a saját szo- 

 báját, mégis úgy vezetteté magát oda, hol a hir- 

 hordó a madarakat látta, s személyesen is meg- 

 győződött, hogy a legény igazat mondott. Január 

 végén, már fiakat gyanítva, még egyszer a hely 

 szinére ment, s egy fiatal pásztorgyereket kettős 

 kötélen a fészekhez leeresztetett. Ereszkedés 

 közben egyszer csak hirtelen megjelent a tojó 

 a fészek bejáratánál, s pár pillanatig kíváncsian 

 körülnézve, összevont szárnyakkal ledobta ma- 

 gát a mélység felé, s többet azután nem is mu- 

 tatkozott. A hímet pedig egyáltalán nem is 

 látták. 



A sziklaoduig lejutva, melyiken a fészek állott, 

 sajnos még nem fiakat talált a pásztorgyerek, 

 hanem egy egyetlen tojást, melyet, miután e 

 nem várt esetre kellő útmutatásokat nem ka- 

 pott, ingébe tett, hol azután a felhúzásnál össze 

 is törött. A tojás még csak kevéssé volt fias, mi- 

 ből azt következtetem, hogy a költésidő január 

 hó közepe vagy második felére esik. 



A fészekszedés meghiúsultával Flóra legalább 

 elejteni akart egy saskeselyűt. Hosszú várakozás 

 után meg is jelent végre mindkét madár, még 

 pedig oly hirtelen, hogy ő már csak akkor vette 

 észre őket, mikor az alatta levő sziklafal mellett 

 elsuhanva, a tojó már a fészekoduba el is tűnt. 

 Pár pillanat múlva újból előkerült, s most 

 Flora, daczára a nagy távolságnak, golyóval rá 

 is lőtt, de a hideg által rettentőn elcsigázva s a 

 vadászláz által elfogva, daczára, hogy kitűnő 

 lövő volt — elhibázta. Helyét ezután sem 

 hagyta el, váit soká egészen késő délutánig, de 

 a saskeselyűk többé nem mutatkoztak s így ered- 

 mény nélkül kellett haza térnie. 



Az összetörött tojásnak magam is láttam né- 

 hány darabját ; igen nagynak kellett lennie ; héja 

 durva szemcsés volt , piszkos fehér alapon : 

 szürke, szürkésvörös, vörösbarna és sárga pety- 

 tyekkel és foltokkal tarkázva. 



Kár, hogy Flora mindjárt akkor, mikor a tört 

 tojás kezébe került, nem gondolt arra, az eltört 

 héjat mesterségesen összeállítani és összeragasz- 

 tani. De ő a tojással nem sokat törődött, ő neki 



lieber Kälte und tiefem Schnee auf um in's 

 Gebirge zu steigen. Trotzdem er im Hochgebirge 

 jedes Plätzchen so genau kannte, wie im eige- 

 nen Hause, Hess er sich von dem Wildschützen 

 zu jener Stelle führen, wo derselbe die Lämmer- 

 geier gesehen, und fand nun selbst, dass die 

 Aussagen seines Kundschal'ters auf Wahrheit 

 beruhten. Ende Januar schon Junge vermu- 

 thend, begab er sich abermals in's Gebirge und 

 ein junger Csobán (Hirte) wurde an einem dop- 

 pelten Seile zum Horste hinal)gelassen. Während 

 des Hinabseilens erschien plötzlich das Weib- 

 chen am Eingange des Horstes, schaute einen 

 Augenblick neugierig umher uird strich dann 

 mit angezogenen Schwingen thalwärts, um sich 

 nicht mehr zu zeigen. Das Männchen hatte mein 

 Freund und Gewährsmann nicht bemerkt. Als 

 der Hirte bei der Felsspalte anlangte, fand er 

 leider kein Junges, wohl aber ein Ei, welches 

 er, da er für diesen Fall sich nicht vorgese- 

 hen, auch diesbezüglich keine Instruktionen er- 

 halten hatte, in seinem Hemde barg und beim 

 Hinaufgezogen werden, an den Felskauten zer- 

 schlug. Das Ei war noch wenig bebrütet und 

 schliesse ich daraus, dass die Brutzeit des Bart- 

 geiers in die Mitte oder das Ende des Monates 

 Januar fällt. 



Nun wollte Flora wenigstens einen Bartgeier 

 erlegen. Nach langem Warten erschienen auch 

 die beiden Vögel und zwar so plötzlich an der 

 unter ihm befindlichen Felswand, dass er die- 

 selben erst bemerkte, als das Weibchen im 

 Hor-st verschwunden war. Nach einigen Sekun- 

 den erschien dasselbe wieder und nun schoss 

 Flora wegen der grossen Entfernung mit der 

 Kugel, fehlte aber trotzdem er ein ausgezeich- 

 neter Schütze war, da er vor Kälte und Aufre- 

 gung kaum die Büchse halten konnte. Trotz 

 stundenlangem, bis spät in den Nachmittag sich 

 hinziehendem Warten erschienen die Bartgeier 

 nicht mehr und musste mein Freund ohne 

 Kesultat heimkehren. Von dem verunglückten 

 Ei sah ich selbst Schalenstücke. Das Ei muss 

 gross gewesen sein, hatte eine starke, grobkör- 

 nige Schale und war auf schmutzigweissem 

 Grunde mit grauen, grau und braunrothen und 

 gelben gi-össeren und kleineren Tupfen und 

 Flecken versehen. Schade, dass Flora nicht 

 schon beim Empfang des zerbrochenen Eies da- 

 ran gedacht, die Schalen künstlich zusammenzu- 

 fügen. Ilim war weniger oder gar nicht um das 

 Gelege, sondern um das Junge zu tbun und 



