ice 



Hósármány. — Pledrophunes niculis. 1 S'JS. évi 

 jamiárhó 30-án sikerült nekem egy kenderike, 

 zöldike és sármány csoportból két hósáiináiiijt 

 lelőnöm; e madár IS — 20 drbból álló csoportja 

 már több nap óta vonta magára figyelmemet. 

 Az elejtett példányok közül egy elromlott, egy 

 pedig a gyűjteményemben van. 



Warheìiììuneii Antal. 



A szárazság és a gólya. — Az idén Magyaror- 

 szágon uralkodó rendkívüli szárazság nem csak 

 a növényvilágra hatott perzselőleg. Az állatvi- 

 lág is megérzé azt egész háztartásában. Különö- 

 sen a gólyák biológiája gazdagodott az idén több 

 oly rendkívüli jelenséggel, melj" nem csak a 

 szakférfiak, hanem a nagyközönség figyelmét 

 is magára vonta. 



A Szepesi Hiradó közli, hogy Sáros megyében 

 már aiig. 7-én elköltöztek, Bereg-ben pedig e Iki 

 első felében több napon át csapatostól vonultak 

 át a gólyák délnek.* Merényben (Szepes m.) 

 augustus 12-én tartották évenkinti rendes pi- 

 henőjüket a Galiczia síkságairól áthúzó gó- 

 lyák, s egy napi pihenés után végleg elvonul- 

 tak egyenesen délnek. De nem csak a szokatlan 

 korai elköltözés következménye e ritka nagy 

 szárazságnak, felszínre vetett ez egy más oly 

 jelenséget is, melyről régibb időkből hallottunk 

 ugyan egyet-mást, de végleg csak az idei év iga- 

 zolta azt be. Ezen jelenség a gólyák ynermek- 

 íjtlilkossíuja. 



Herman Ottó figyelmét szabolcsmegyei idő- 

 sebb földbirtokosok — köztük Beniezky Miksa 

 képviselő — már régebben felhívták, hogy 

 az 1863-dik évi hírhedt szárazság idejében, 

 a mikor a nagy Alföld gazdái a nádtetőket 

 is feletették a jószággal s ut()végre kénytele- 

 nek voltak nyájaik romjaival Erdélybe vo- 

 nulni telelésre, a vizek teljesen kiszáradtak 

 s a növényzet teljesen kisült, a gólyák tehát 

 nem találtak táplálékot már kikelt fiaik számára, 

 ekkor megtörtént, hogy Szabolcsmegyében egy- 

 azon nap reggelén valamennyi gólyafiú meg 

 volt ölve, a fészekből kihányva, az anyamada- 

 rak pedig nyomtalanul eltűntek. 



Scbneespornammer. — Plcclropliaiu'.s nimlU. 

 Am 30. Jänner 1893 konnte ich aus einem 

 Schwärm von Hänfling, Grünling und Ammer 

 zwei Stück Schneespornammer, welche in einer 

 Gesellschaft von 18 — 20 Stück mir schon durch 

 mehrere Tage aufgefallen waren, erlegen ; ein 

 Exemplar verdarb, ein Stü(-k besitze ich dermal 

 in meiner Sammlung. A. v. Wadicniinxcn. 



Die Dürre und der Storcii im Jahre 1863 und 

 1894. — Die ausserordentliche Dürre des ver- 

 gangenen Sommers wirkte nicht nur auf die 

 Pflanzenwelt versengend : auch die Thierwelt 

 empfand diese Wirkung in ihrer Haushaltung. 

 Ganz besonders ist es der Storch, dessen Biolo- 

 gie durch eine Eeihe ganz ausserordentlicher 

 Erscheinungen bereichert wurde, welche nicht 

 nur die Aufmerksamkeit des Fachmannes, son- 

 dem auch jene des Laien erregten. 



Der «Szepesi Hiradó» hat mitgetheilt, dass 

 der Storch im Comitate Sáros schon am 7. 

 August fortzog, im C. Bereg und Szepes zog der- 

 seli)0 in der ersten Hälfte denselben Monates an 

 mehreren Tagen scharenweise in südlicher Kich- 

 tung durch. Bei Merény — C. Szepes — bezog 

 der Storch von Galizien kommend seinen jähr- 

 lich regelmässigen Bastplatz schon am 12. 

 August, rustete einen Tag lang und setzte den 

 Zug in südlicher Richtung fort. Die Folge der 

 Dürre ist aber nicht nur der ungewönlich frühe 

 Zug, sondern es traten auch solche Momente zu 

 Tage von denen wir aus älteren Zeit einiges 

 erfuhren, welche aber erst heuer bestättiget 

 wurden. 



Aeltere Gutsbesitzer im C. Szabolcs — darun- 

 ter Eeichstagsabgeordneter Max v. Benitzky — 

 lenkten die Aufmerksamkeit Otto Herman's 

 schon vor längerer Zeit darauf, dass zur Zeit 

 der so berüchtigten Dürre des Jahres 18G3, als 

 die Landwirthe der ung. Tiefebene selbst die 

 Kohrdächer ihrer Häuser verfütterten und 

 schliesslich doch gezwungen wurden mit den 

 Besten ihrer Heerden nach Siebenbürgen zu 

 ziehen um dort zu überwintei'n, sämmtliche 

 Wässer austrockneten und die ganze Pflanzen- 

 welt verdorrte, natürlich auch die Stöi'che für 

 ihr schon ausgeschlüpften Jungen keine Nahrung 

 vorfanden. Es geschah nun zu dieser Zeit, dass 

 im Comitate Szabolcs an ein und demselben 

 Tage frühmorgens alle jungen Störche getödtet, 

 aus den Nestern geworfen waren und die alten 

 Störche spurlos verschwanden. 



