IfiO 



hogy a kigyósi madarak az uradalmi vadá- 

 szok u. n. (iLaemmergeier»-jei, az az a pusztá- 

 kat látogató dögészek, Vultur monacbus L., 

 ritkábban a fakó Gypes fulvus Gm. voltak. 



M. 0. K. 



Egy kagylótól megfogott Hydrochelidon leu- 

 COptera. — A Száva folyónak árterületén (Kupi- 

 novo mellett Szerem vármegyében) fekvő és 

 gondozásomra bizott Jasenska nevű terület be- 

 járásánál az a gondolatom támadt, hogy egy 

 Totanust vagy valamely más mocsári madarat 



A tropikus hőség teljesen kiszárította a 

 mocsarat, úgy hogv* abból legfeljebb csak né- 

 hány négyszög ölnyi pocsolya maradt meg, 

 holott rendes körülmények között a viz itt meg- 

 lehetős bőven szokott megmaradni. Ezen a meg- 

 maradt 2)oesolyán nagy bánmlatomra egy csen- 

 desen úszkáló Hydrochelidon leucopterára buk- 

 kantam. A dolog még szokatlanabbá vált az 

 által, hogy a madár egyedül volt és hogy nem 

 zavarta őt még az én jelenlétem sem. 



Ez felköltötte kíváncsiságomat annál is in- 

 kább, mert mikor a mocsárhoz értem, a madár 

 még akkor sem kapott szárnyra. Abban a hit- 

 ben, hogy talán meg van sérülve, beküldtem 

 érette egy fiút — de ime ! 



Midőn a madarat — mint említem — a 

 sekély vízből és a térdig érő iszapból kivettük, 

 kitűnt, hogy azt a lábánál egy az Anodontákhoz 

 tartozó kagj'ló megfogta és pedig úgy, hogy 

 térdcsuklója a kagj'lóban volt. 



A kagyló oly erősen össze volt záródva, hogy 

 azt csak nagy erő kifejtése mellett és egy kés 

 segélyével lehetett kinyitni, a mikor aztán 

 a kagyló héja összetörött és akkor látni lehetett, 

 hogy a lábszár és csűd csontig át volt vágva és 

 a madárnak ez a két sebe vérzett. 



Tegnap (1894. szept. 11) újból egy hasonló 

 példányt kaptam. Ezek olyan esetek, a minőket 

 hosszú szolgálati időm alatt még soha sem 

 figyeltem meg. 



Miután a víz • — mint azt már emiitettem — 

 igen sekély volt, feltehető, hogy a madár úszás- 

 kor, vagy inkább az iszapon való járásánál 

 lábával a nyitott kagylóba lépett, mire a meg- 

 zavart állat héját becsukta és a madarat ily 

 módon fogva tartotta. 



A kagyló is hasonlóképen ritkán látott nagy- 

 ságú állat lévén ^/a kg. nehéz volt és elfogad- 



sebes (Broos), welches mit dem Ketyezát in Ver- 

 bindung gebracht werden kann ; den Fall ver- 

 zeichnete Graf Lázár, nach ihm E. A. Bielz — 

 Die Fauna der Wirbelthiere Siebenbürges etc. 

 p. 23. — Es ist ganz sicher, dass die Vögel von 

 Kigj'ós « Lnmmenifier» der herrschaftlichen 

 Jäfjcr waren, d. h. die Puszten-besuchenden 

 Aasgeier : Vultur monachus L., seltener Gyps 

 fusvus Gm. U. 0. C- 



Hydrochelidon leucoptera durch eine Anodonta 

 gefangen. — Bei Begehung meiner Schonung 

 Jasenska im Inundiruugsterrain der Save 'bei 

 Kupinovo, Comitat Szerem (Syrmien)} gelegen, 

 kam mir der Gedanke einen Totaaiis oder sonst 

 einen Sumpfvogel zu schiessen. 



Durch die tropische Hitze ist der unter nor- 

 malen Verhältnissen wasserreiche Sumpf bis 

 auf eine, einige Quadratklafter grosse Pfütze 

 eingetrocknet, auf der sich zu meinem grossen 

 Erstaunen eine Hiidrochelidon leucoptera ruhig 

 schwimmend befand, was mich umsomehr be- 

 fremdete, da dieser seltene Vogel einzeln war 

 und selben meine Gegenwart nicht beirrte. 



Hiedurch wurde meine Neugierde rege, na- 

 mentlich aber dann, als ich an den Sumpf ankam 

 und der Vogel sich nicht erhob. In dem Glau- 

 ben selber wäre angeschossen, sendete ich einen 

 Knaben den Vogel zu fangen — doch siehe ! 



Der Vogel war bei der Herausnahme aus 

 dem — wie gesagt — sehr seichtem Wasser, 

 dafür aber kniehohem Schlamme durch eine 

 Muschel, Anodonta, an dem Fuss (Ständer) 

 gefangen und zwar so, dass das Kniegelenk in 

 der Muschel war. 



Die Muschel war derart geschlossen, dass 

 selbe nur mit Mühe und mit einem starken 

 Messer geöö'net wurde, bei welcher Operation 

 natürlich auch die Schale zerbrach ; es zeigte 

 sich nachher, dass so der Ober- wie der Unter- 

 schenkel bis auf das Bein eingeschnitten waren 

 und der Vogel aus diesen Wunden blutete. 



Gestern (den 1 1 Sept. 1 894) wurde mir aber- 

 mals ein solches Exemplar gebracht. Dies ist 

 ein Fall, der mir während meiner langen Dienst- 

 zeit noch nicht vorkam. 



Da dass Wasser — wie gesagt — sehr seicht 

 war, so ist auszunehmen, dass der Vogel beim 

 Schwimmen, vielmehr beim Treten des Schlam- 

 mes mit dem Ständer in die offene Schale kam und 

 das Thier wegen dieser Beuuruhiguiig die Schale 

 schloss und hiedurch den Vogel gefangen hielt. 



