Passeriformes. 



Corvus. 



Linné, Syst. Nat. I. p. 155. (1766.) 



CORVUS CORAX, Linné. 



Holló. 



Corvus corax, Linné, S. N. L p. 155. (1766.) 



Corvus maxinius, Scop. Ann. I. p. 34. (1769.) 



Corvtis leucophaeus, \ ,^,^^ 



" / ' \ Vieill., N. Dict. d'Hist. Nat. VIII. p. 27. 1827.) 



Corvus fnajor ) 



Corvus leucomelas, Wagl. Syst. Av. 4. (1827.) 



Corvus cacolotl, Wagl., Isis, 1831. p. 527. 



Corvus sylvestris, \ 



Corvtis littoralis, I „ , , 



. \ Brehm, Vög. Deutschl. p. 163—165. (1831.) 

 Corvus peregriJius, I 



Corvus moíifauus, ) 



Corvus ferroensis, Schl. Bijdr. Dierk. Amsterd. p. 6. (1858.) 



Coi'vus corax feje. 



Leírása: A hím tollruházata egészben fekete, aczél-kékes és lilaszínű zománcz- 

 czal bevont ; a tollak töve szürkés ; a torok és begy tollai lándzsaszerűleg meg- 

 nyúltak ; a csőr és lábak feketék ; szeme barna. Hossza k. b. 63, szárnya 43, 

 csőre 8, csüdje 7 %i. 



A tojó és fiatal valamivel kisebb a hímnél, tollruházata pedig gyengébb 

 fényű. 



Földrajzi elterjedése : A palaearctikus és nearcticus regio : egész Európa, 

 Észak- és Közép-Ázsia, Észak-Amerika egész Mexikóig 1. Sharpé. (C B. Br. Mus. 

 vol. IIL p. 16, 1877). 



Magyarországon mindenütt előfordul, a hol alkalmas helyek, t. i. nagy erdő- 

 ségek kínálkoznak, a hol egyszersmind állandó madár. A magy. nemz. múzeumi 

 példányok a következő termőhelyekről származnak : Gödöllő, Hódmezővásárhely 

 (albino), Alcsuth, Drávafok, Palics, Kárpáthegység és Temes-Kubin. 



