14 Passeriformes. 



III. Család. 



Fam Sturnidae. 



Seregélyfélék. 



A seregélyfélék vándorlási hajlammal bíró, az ó-világot lakó madarak, melyek 

 kolóniákban élnek és rendkívül nagy csoportokban járnak bámulatos módon össze- 

 tartva. Faodúkban, épületekben vagy sziklahasadékokban fészkelnek ; A — 7 minden 

 rajz nélküli egyszínű — fehéres vagy világoskék — tojást raknak. Járásuk könnyed 

 lépkedés- vagy futás. Táplálékuk rovar, hernyó, féreg és gyümölcs. 



Jellegei: Az elsó' evezó'toU túlságosan megrövidült, rövidebb az elsőrendű 

 evezó'knek megfelelő fedőtoUaknál, a második evező ellenben a leghosszabb. 

 A szájzugserték teljesen hiányoznak; az orrlikakat nem serték fedik, hanem egy 

 lágy, hosszában félig nyitott szarúszerű lemez {operculum). Évente csak egyszer 

 vedlenek. A fiatalok első ruházata teljesen elütő, de első őszi vedlésük után az 

 öregekéhez hasonló ruhát váltanak. 



A nemek meghatározó táblázata. 



a. A csőr egyenes, tövénél inkább lapított ; a fej- 

 tollak nem nyúltak feltűnően hosszúra Sturmis (14. old.). 



b. A csőr kissé hajlott, tövénél nem lapított ; a fej- 

 tollak feltűnően hosszúra nyúltak és sisakot ké- 

 peznek Pastor (16. old). 



Sturnus. 



Linné, Syst. Nat. I. p. 290. (1766.) 



Általános megjegyzések a közönséges seregély (St. vulgáris, Linné) és rokon alakjaira. 



A közönséges seregély törzsalakján kívül Magyarországon, de különösen az 

 erdélyi részeken egy olyan közti alakkal is találkozunk, mely mintegy kapcsot 

 képez a közönséges seregély és az indiai subspecies Sturmts ineiizbieri^ Sharpé 

 között, a mennyiben a bíbor violaszinű zománcz a fejtetőre és torokra is kiterjed. 

 De miután a példányok megszakitásnélküli sorozatot eredményeznek, köztük határ 

 nem vonható, külön névvel sem jelölhető. Az indiai forma {St. mensbierí), mely 

 nálunk eddig csak egyszer észleltetett, abban különbözik a törzsalaktól, hogy egész 

 feje — beleértve a fülfedőket is — egészen bíborszínű, minden zöldes árnyalat 

 nélkül. Annyi bizonyosnak látszik, hogy a minálunk és Közép-Európában előforduló 

 említett közti alak a törzsfaj és az indiai St. menzbierí keresztezéséből származott. 



A Dél-Szibériában honos seregély : St. poltoratzkii, Finsch szintén a törzsfaj 

 egyik helyi alakja, habár legtöbb Auctor önálló fajnak tartja. A St. poltoratzkii 

 abban különbözik a St. meitzbieri-tö\, hogy szárnyfedői — zöld és kék helyett — 

 biborviolaszínnel zománczozottak. E keleti alak is néha fölkeresi a nyugatibb tarto- 

 mányokat s a közönséges seregély csapataiba vegyül, ezt látszik bizonyítani a Magyar 

 Nemzeti Múzeumban lévő három erdélyi példány, melyet Czynk Ede Fogaras 

 környékén lőtt a közönséges seregélyek közül. 



