Fiini. JFiingilíídcie. __Z_ 



alkotnak; csőre felső kávája barna, az alsó világosabb; lába vöröses szürke, 



szeme barna. 



Hossza k. b. 15, szárnya 8*7, farka 7, csőre 11, csüdje 1-9 %. 



A vén tojó egészben világosbarna, gyengéd rózsás árnyalattal és sötétbarna 

 hosszsávokkal; deréktáján élénkebb rózsaszínű, egyebekben hasonlít a hímre. 



Földrajzi elterjedése: Kelet-Szibéria, China és Japán. 



A Magyar Nemzeti Múzeumban van egy tojó példány, melyet a budai hegy- 

 ségben 1850 deczember 4-én fogtak a közönséges pirókok társaságában. 



CARPODACUS ERYTHRINUS (Páll.). 

 Szibériai pirók. 



Loxia erytkrina, Pali., N. Comm. Acad. Se. St. Petrb. XIV. p. 587. (1770.) 



Loxia crytlirea, Edler & Scholz, Schlesische Naturf. I. p. 17. pl. 5. II. p. 185. pl. 77. (1809-10.) 



Pyrrhula erythrina, Pali., Zoogr. Ross.-Assiat. II. p. 8. (1811.) 



Coccothraustes rosea, VieiU., N. Dict. d'Hist. Nat. XIII. p. 539. (1817.) 



Linaria cryliirina (Pali.), Boie, Isis, 1822. p. 552. 



Coccothrm'istes erythrina (Pali.), Bonn. & Vieill. Enc. Méth. 111. p. 1003. (1823.) 



Fringilla iucerhi, Risso, Hist. Nat. Eur. Mérid. III. p. 52. (1826.) 



Carpodaciis erytlirinus (Pali.), Kaup, Naturl. Syst. p. 161. (1820.) 



Erythrotliorax rubrifrons, Brehm, Vög. Dcutschl. p. 249. (1831.) 



Erythrospiza erythrina (Pali.), Bonap. Comp. List. B. Eur. & N. Am. p. 35. (1838.) 



Propasser sordida, Hodgs., Icon. ined. pl. 300. f. 1. 2. (1844.) 



Pyrrhulinoia roseata, Hodgs. Proc. Zool. Soc. 1845. p. 36. 



Erythrothorax riiber, Brehm, Vogelfang. p. 90. (1855.) 



Carpodacus ervthraeiis, Dyb. Journ. f. Orn. XVI. p. 335. (1868.) 



Carpodacus erytlirinus grebnitskii, Stejn., Bull. U. St. N. Mus. Xo. 29. p. 265. (1885.) 



Leírása: A vén /^/;// fölül barna, rózsás árnyalattal ; feje, torka, begye és melle 

 tiszta rózsaszínű; alul fehér, némi sárgás-rózsaszínű árnyalattal; csőre és csűdje 

 világos hússzínű, szeme sötétbarna. 



Hossza k. b. 15, szárnya 8-2, farka 6, csőre 1, csüdje 1-8 %n. 



A vén tojó fölül barna ; alul barnásfehér, begyén barna hosszsávokkal. 



Földrajzi elterjedése: Szibéria és Észak-Európa. 



Magyarországon nagyon ritkán található A Magy. Nemz. Múzeumban három 

 hiteles honi példány van; ezek közül egy hímet és tojót Gömörmegyében, Tiszol- 

 czon 1846 júliusban Gasparecz János, egy hímet pedig Kocyan Antal lőtt Árva 

 vármegyében 1880-ban. 



P} rrhula. 



Brisson, Orn. III. p. 308. (1760.) 



A fajok meghatározó táblázata: 



a Nagyobb; szárnya k. b. 9-5 %. Pyrrhula (24. old.). 



b. Kisebb; szárnya k. b. 8-5 %- = subspec. europcea 



(24. old.). 



