Fam. Frinüillidae. 29 



LINARIA EXILIPES (Coues). 



Szibériai lenike. 



Aegíoífms exilipes, Coucs, Pr. Phil. Ac. 1861. p. 385. 



Ca?i7iabi7ia canesceiis, Swinh., Ibis, III. p. 335. (1861.) 



Aegtothus linaria var, exiHpes, Coues, Key N. Am. B. p. 131. (1872.) 



Aegiothus canescejis exilipes, Ridgw., Ann. Lyc. N. Y. x. p. 372. (1874.) 



Linaria sibirica, Homeyer, Journ. f. Orn. XXVII p. 185. (1879.) 



Linaria pallescens, Homeyer, Journ. f. Orn. XXVIII. p. 156. (1880.) 



Acanthis hornemanni exilipes, Stejn., Auk. I. p. 152. (1884.) 



Leírása: A ///';// fölül olyan, mint a L. linaria, de alap.színe igen világos sár- 

 gásbarna, alul pedig tiszta fehér, nyakán sárgás, mellén pedig igen gyenge rózsa- 

 színű árnyalattal. Csőre sárga, lába és szeme sötétbarna. 



Hossza k. b. 13'5, szárnya 7'5, farka 6"5, csőre 0"7, 1"2 %. 



A tojó fölül valamivel sötétebb, alul pedig rózsaszínű árnyalat nélkül ; oldalain 

 barnás hosszsávokkal. 



Földrajzi elterjedése : Észak-Skandinávia, egész Szibéria és Észak-Amerika. 



A Magy. Nemz. Múzeumban egy hiteles honi példány van, melyet 1880 decz. 

 3-án Pest vmegyében a gubacsi pusztán fogtak a közönséges lenikék társaságában. 



LINARIA CANNABINA (Linnéi. 

 Közönséges kenderike. 



Fringilla cannabina, Linné, Syst. Nat. I. p. 322. (1766.) 



Fringilla linota, Gmel., Syst. Nat. I. p 916. )1781.) 



Linaria hnota (Gmel.), Bechst., Xat<f. Deutschl. II. p. 141. (1807.) 



Passer cannabina (Linné), Pali., Zooyr. Ross.-As. II. p. 26. (1811.) 



Passer papaverina, Pali., Zoogr. Ross.-As. II. p. 27. (1811.) 



Ligurinus carmabinus (Linné), Koch, Syst. baier. Zool. p. 231. (1816.) 



Linaria caíinabina (Linné), Boie, Isis, 1828. p. 554. 



Cajinabina pinetorum, \ 



^ i-'i. ( Brehm, Isis, 1828. p. 1277. 



Cannabina arbustorum, ) ' 



Linaria vulgáris, Rüpp., Neue Wirb. p. 131. (1835.) 



Linota cannabina (Linné), Bonap., Comp. L. B. E. & N. Am. p. 539. (1850.) 



Cannabina niaio?', \ 



r, , ■ : } Brehm, Voaclfang., p. 106. (1855.) 



Cannabina nnnor, | > !-> >^ - t \ 



Leírása : A vén hím homloka és melle élénk vérvörös selyemszerű fénynyel ; 

 feje teteje, tarkója ós nyaka barnás szürke; dolmánya vörhenyesbarna; deréktáján 

 fehéres és sötétbarna hosszsávokkal; felső tarkfedői feketék; alul fehéres, oldalán 

 barnássárga árnyalattal ; kantára, a torkán és begyén lévő foltok szürkésbarnák ; 

 szárnya és farka barnásfekete; másodrendű evezőinek külső szegélye fehér; fark- 

 tollai külső szegélyükön keskeny, belső szegélyükön ellenben széles fehér csíkkal ; 

 csőre és lába barnás szaruszínű; szeme barna. 



Hossza k. b. 14"5, szárnya 7"8, farka 6, csőre L csűdje L5 %t. 



A tojó fölül barna, sötét hossztbltokkal ; fején és mellén hiányzik a vérvörös 

 szín, helyette barna sávok vannak. 



A jiatalok a tojóhoz hasonlítanak, de kissé vörhenyesebbek és sávozásuk 

 erősebb. 



Földrajzi elterjedése : Egész Európa, Közép-Ázsiának egy része és a Mediterrán 

 zónakör. Magyarországon állandó madár s mindenütt igen közönséges. 



