Fsbm. Fringillidae. 41 



Leírása: A hím feje teteje, arcza és fültája tavaszkor fekete; kantára fehér, 

 a fülfedök mögött hátrafelé kanyarodván, a nyak hátsó részén szélesebb övet 

 képez; torka és begyének egy részéig fekete; háta vörhenyes, egyes tollainak 

 széle világos szürkésbarna, középrésze pedig a nyíl irányában szélesen fekete ; dereka 

 és felső farkfedó'i szürkék, barnás hosszsávokkal ; alul fehér, oldalán barnás hossz- 

 sávokkal ; szárnya sötétbarna ; elsőrendű evezőinek külső zászlaja keskeny, a másod- 

 rendüeknek s az ezeknek megfelelő fedőtollakénak ellenben fehérbe árnyalt széles 

 fakóbarna szegélylyel ; közép- és apró fedőinek szegélye vörhenyes ; farktollai sötét- 

 barnák, a két középső széle felé világosba árnyalódik ; a két-két szélső toll nagyob- 

 bára tiszta fehér ; csőre és lába barnás szaruszínű ; szeme sötétbarna. Őszkor a 

 tollak szürkésfehér függelékei a fej és torok fekete színét többé-kevésbbé eltakarják. 



Hossza k. b. 15"5, szárnya 8, farka 7, csőre 0'9, csűdje TQ %. 



A tojó feje és háta szürkésbarna, sötétbarna sávokkal; fehér szemöldökívvel, 

 a mely fölött a tollak vörhenyesebbek, mint a feje tetején ; egész alsó része fehér, 

 torkán és begyén fakó árnyalattal és barnás hosszsávokkal. 



Hossza k. b. 14, szárnya 7-5, farka 6-8, csőre 0-8, csűdje 1*8 %i. 



A fiatalok a tojóhoz hasonlítanak. 



Földrajzi elterjedése: Egész Európa és Közép-Ázsia. 



Nálunk mocsaras helyeken és nádasokban igen közönséges állandó madár. 



EMBERIZA PALUSTRIS, Savi. 



Vastagcsőrű nádi sármány. 



Emberiza palustris, Savi, Orn. Tosc. II. p. 91. (1829.) 



Emberiza durazzi, Bonap., Faun. Ital. Ucc. tav. 36. f. 2. (1832—41.) (part.) 



Sckoenico/a internudia «Michah.», Bonap., Rev. Crit p. 164. (1850.) 



Schoeiiicola pyrrhuloides (nec Pali.), Bonap. Rev. Crit. p. 164. (1850.) 



Emberiza aquatica «Savi», Brehm, Vogelf. p. 115. (1885.) 



Cynchramus .pyrrhuloides. 



Brehm, Vogelf. p. 115. (1855.) 



Cynchramus palustris, 



Cyticliramus canneti, 



Cynchramus pseudo-pyrrliuloides, 



PyrrJiulorhynclia palustris, Giglioli, Ibis. YII. p. 58. (1865.) 



Emberiza schoeniclus intermcdia, Reiser, Ornis Balcan. II. p. 73. (1894. 



Leírása: Teljesen eg^^ező az Emberiza schoeniclus fajjal, azzal a különbséggel, 

 hogy amannál valamivel nagyobb, csőre vastagabb, dereka és felső farkfedőtollak 

 nem sávoltak. 



A hím hossza k. b. 17, szárnya 8-4, farka 7-6, csőre 1*1, csűdje 2 %. 



A tojó » « 16, » 7-5, . 7-4, » 1-0, » 1-9 » 



Földrajzi elterjedése : Dél-Európa, különösen a Balkán-félsziget, Olaszország 

 és Spanyolország. 



Magyarországon való elterjedése még nincs kikutatva, valószínű azonban, 

 hogy összes nádasainkban előfordul. A Magyar Nemzeti Múzeumban a következő 

 termőhelyekről vannak példányok : Velenczei-tó, Fénszarú, Dabas, Csepel-sziget 

 és Gyekei-tó. 



