56 Passeriformes. 



Leírása: A vén hím tavaszkor fölül olyan, mint a réti pipiske, azzal a különb- 

 séggel, hogy deréktája is erősen feketével foltozott ; a csó'r és szem közötti része, 

 szemöldökíve, nyaka oldala, előnyaka és melle világos téglavörös, s e szín észre- 

 vétlenül olvad egybe a has sárga színével ; melle és hasa oldalán némi pettyezés 

 és sávozás látható ; csőre szarúbarna, az alsó káva töve és lába világos szaruszínű. 

 Hossza k. b 16"5, szárnya 8"8, farka 6"5, csőre TI, csűdje 2*1 %. A tojó külön- 

 bözik a hímtől, a mennyiben rőt színe csakis a torkát borítja, s pettyezése és sávo- 

 zása pedig erösebb. 



A fiatal őszkor nagyon hasonlít a réti pipiskéhez, mert a torok vörhenyes 

 színe teljesen hiányzik, de a deréktáján levő határozott pettyezéssel s egyáltalában 

 erősebb és sötétebb mustrázatával attól mégis különbözik. 



Földrajzi elterjedése : A palaearktikus zónakör északi része, a honnan télre 

 a Mediterrán zónakörbe és Indiába költözködik. Nálunk átvonuló s csakis az átvonu- 

 lás ideje alatt, — mely tavaszkor május elejére, őszkor pedig október elejére esik 

 — található. 



ANTHUS CAMPESTRIS (Linné). 



Pusztai pipiske. 



Alauda cainpestris, Linné, Syst. Nat. I. p. 288. (1766.) 

 Alauda mosellana, Gmel., Syst. Nat. I. p. 794. (1788.) 

 Alotacilla manilata, \ 

 Motacilla ..assitúus^sj ^mel., Syst. Nat. I. p. 965. (1788.) 



Antkus campestris (Linné), Bechst., Naturg. Deutschl. III. p. 722. (1807.) 



Aiíthus gratidior, Pallas, Zoogr. Rosso-As. I. p. 525. (1811.) 



Aiitlms 7-i(fescens, Temm., Man. d'Orn. I. p. 267. (1820.) 



Anthus brachycentriis, Hempr. & Ehrb., Symb. Phys. fol. dd. (1828.) 



Aiithus agrorum, \ 



Anthus siibarquatus, j, Brehm, Vög. Deutschl. p. 324—325. (1831.) 



Aiühus flavesceus, J 



Agrodroma rufula, Jerd., Madr. Journ. XI. p. 34. (1840.) 



Corydalla vierthaleri, \ 



Corydalla gracilis, \ í^^'^hm, Vogelfang. p. 137-138. (1855.) 



Corydalla striaia, \ 



Corydalla arvensis, \ 



>nalis, 

 Corydalla arenaria, 



Corydalla septentrionalis, \ ^^■^^™' Naumannia, v. p. 79. (1855.) 



Leírása: Tavaszkor fölül világosbarna, agyagsárga árnyalattal bevont, fején 

 és hátán, a tollak gerincze mentén, többé-kevésbbé sötét színnel sávozott ; alul 

 fehér agyagsárga árnyalattal ; szemöldökíve és szeme alatt agyagsárga ; a szem és 

 csőr közötti része, az alsó álkapocs szögletétől a torok mindkét oldalán lefutó 

 keskeny vonal fekete ; begyén néha hosszsávok nyomai láthatók ; szárnya és farka 

 sötétbarna, a tollak szegélye agyagsárga ; középfedői centruma fekete, farkának 

 két szélső tolla fehér, s ezeknek széle belső zászlaján fekete; második farktollának 

 külső fele többé-kevésbbé fehér ; csőre és lába világos szaruszínű ; szeme barna. 

 Nyáron a madár agyagsárga árnyalata eltűnik. A hím és tojó nem különbözik 

 egymástól. Hossza k. b. 18, szárnya 8-9 — 9"4, farka 7 — 8, csőre 15, csűdje 2*6 %. 



A fiatal fej- és háttollainak szegélye, torka és hasa fehér, begyén és mellén 

 erősen pettyezett. 



