60 Pa,sseriformes. 



Leírása: A vén hím tavaszkor fölül olajzöld s e szín fején többé-kevésbbé 

 sárí^ásba árnyalódik, homlokán pedig liatározottan sárga ; szemöldökíve, szeme 

 alatt és alul az egész madár élénk sárga; szemén keresztül egy barnás olajzöld 

 szalag húzódik ; szárnya barna szürkészöld szegélylyel ; farka fekete, két pár szélső 

 tolla fehér s belső zászlaja feketével szegett; csőre és lába feketésbarna; szeme 

 barna. Őszkor fölül barna zöldessárgával árnyalt; szemöldökíve és alul a madár 

 világossárga, torka fehérbe, begye fakóbarnába hajlik. Hossza k. b. 17, szárnya 8*2, 

 farka 7-5, csőre 1-2, csűdje 2 2 %. 



A tojá tavaszkor hasonlít a hímhez, de homloka zöld s az egész madár vala- 

 mivel halványabb. 



Földrajzi elterjedése : A palaearktikus zónakörnek két elszigetelt pontján: egyik 

 Nyugat-Európában különösen Angliában, másik Dél-Oroszország és Közép-Ázsia 

 közt van. A nyugat-európai példányok télre Afrika nyugoti partjaira vonulnak. 

 Magyarországon hitelesen csak egy esetben észleltetett és pedig Petényi Salamon 

 által, a ki egy őszi tollazatú hím példányt lőtt 1842-ben Stubnya környékén. E 

 példány a Magy, Nemzeti Múzeum gyűjteményében őriztetik. 



BUDYTES TAIVANUS, Swinhoe. 



Ázsiai sárga billegető. 



II. Tábla. 2. á b r a. 

 Budytcs tawa7ius, Swinhoe, Proc. Zool. Soc. 1863. p. 334. 

 Budytes melanotis, Swinhoe, Ibis, 1864. p. 364. 

 Budytes flavus taivanus, Seebohm, Ibis, 1884. p. 39. 

 Motacilla faivana (Swinh.), Sharpé, Cat. B. Br. Mus. X. p. 514. (1885.) 



Leírása: A vén hím tavaszkor fölül, beleértve a fejtetöt olajzöld, deréktáján 

 sárgába árnyalódik; homloka kékesszürke; szemöldökíve sárga; a szem és csőr 

 közötti része és fülfedő tollai sötétszürkék sárga középfolttal; szárnya sötétbarna, 

 világosbarna és sárgásszürke szegélylyel; farka fekete; két pár szélső tolla fehér 

 belső zászlaján fekete szegélylyel; csőre és lába fekete, szeme barna. Hossza k. b. 17, 

 szárnya 8'4, farka 7'5, csőre 1*4, csűdje 2'3 %. 



A vén tojó fölül zöldesbe hajló barnásszürke; feje szürkés; szemöldöke 

 sárgásfehér; alul sápadt sárga, begyén és torkán fehéres; szárnya és farka mint 

 a hímé. 



Földrajzi elterjedése: Sharpé szerint (Cat. B. Br. Mus. vol. X. p. 515.) a 

 Kurile-szigetektől kezdve Kelet- Szibérián át, Dauria és Amur tartomány, Khina és 

 Formosa-sziget; télen a Malai-félsziget. A Magyar Nemzeti Múzeumban egy hím 

 és tojó van, melyet Szikla Gábor tanár gyűjtött 1893. év tavaszán a velenczei-tó 

 partján Fehérmegyében. Ezek a Magyarországon lőtt egyedüli példányok. 



