62 Passeriformes. 



Földrajzi elterjedése: «Nyugat- és Közép-Szibéria; Afghanisztánban és Indiában 

 telel. Vonulása alkalmával valószinűleg Nyugat-Európában és a Mediterrán zóna- 

 körben is előfordul. » (Sharpé, Cat. B. Br. Mus. X. p. 521.) 



A Magyar Nemzeti Múzeumban egy hiteles magyarországi példány van, 

 melyet Petényi Salamon lőtt Péterin, Pestmegyében 1828. május 4-én. 



BUDYTES BOREALIS (Sund). 



Északi sárga billegető. 



II. Tábla. 5. á b r a. 



Motacilla flava borealis, Sundev., OEfv. K. Vet.-Akad. Stockh. 1840. p. 53. 



Budytes scliisticeps, \ 



r, , ^ r , ■ ^ i Hodgs., in Grav's Zool. Mise. p. 83. (1844.) 

 Budytes fulinvetiter, J ^ i \ > 



Motacilla viridis, Gray, Gen. B. I. p. 203. (1847.) 



Aíotaa'llu ciiiereocapilla (nec Savi), Evcrsm., Bull. Mosc. 1850. p. 570. 



Budytes atricapillus, Brchm, Vogclfang, p. 141. (1855.) 



Leírása: Tavaszkor a vén hím feje sötétszürke, csőre és szeme közt, valamint 

 fülfedőin feketébe árnyalt; szemöldökíve teljesen hiányzik; alul élénk sárga, csak 

 tokáján néha látható kis fehérség; háta, szárnya és farka olyan, mint a B. flavus-é, 

 csőre és lába fekete, szeme barna. A tojó az európai sárga billegető tojósához 

 hasonlít, háta azonban valamivel sötétebb barna. Hossza k. b. 17'5, szárnya 8*5, 

 farka 8, csőre 1-4, csűdje 2*5 %. 



Földrajzi elterjedése : A palaearktikus zónakör északi része, a honnan télre a 

 mediterrán zónakörbe, Afrikába és Indiába költözködik. Magyarországon csak az 

 átvonulás tartama alatt észlelhető A Magy. Nemzeti Múzeum gyűjteményében fog- 

 lalt példányok a következők: cf, 9 Növi, Fiume Modrus vm. 1896 máj. 12.; cf Csaló- 

 köz-Somorja 1899 máj. 7. 



BUDYTES PARADOXUS, Brehm. 

 Dalmát sárga billegető. 



II. Tábla. 6. ábra. 



Budytes paradoxus , Brehm, Vogelfang, p. 142. (1855.) 



Motacilla kaletiiczenkii, Blasius, in Nachtr. Naum. Vög. Deutschl. p. 126. (1860.) 

 Motacilla flava kaleniczenkii, Finsch, Verh. — Zool. — bot. Ges. 1879. p. 63. 

 Motacilla paradoxa (Brehm), Sharpé, Cat. B. Br. Mus. X. p. 531. pl. VIII. f. 5. (1885.) 

 Motacilla feldeggii paradoxa, Almásy, Orn. Jahrb. IX. p. 99. (1898.) 



Leírása: Nyáron a vén hím feje fekete s tarkóján e szín szürkébe megy át; 

 szemöldökíve fehér, háta barna zöldes árnyalattal; dereka olajzöld, szárnya sötét- 

 barna keskeny fakó szegélylyel; farka fekete, két pár szélső tolla ellenben fehér, 

 csak belső zászlójának széle fekete; alul élénk sárga; kantára fehéres; csőre és lába 

 fekete; szeme barna. Tavaszkor sokkal élénkebb színű mint nyáron. Hossza k. b. 

 17, szárnya 8*1, farka 8, csőre 13, csüdje 23 %n. A tow ismeretlen. 



Földrajzi elterjedése: Sharpé szerint (Cat. B. Br. X. p. 531.) Magyarországtól 

 és Dalmátiától kezdve kelet felé Dél-Oroszország és Crimea a kel. hossz. 47**-áig 



