70 Psbsseriformes. 



Sy/via ciirrnca szárnva. 



Leírása: A vén hím tavaszkor fölül világos palaszürke, hátán többé-kevésbbé 

 barnás árnyalattal; a csőr és szem közötti része, nemkülönben fületája valamivel 

 sötétebb a fej színénél; szárnya és farka barna; másodrendű evezó'i és farktoUai 

 világos barnásszürkével szegettek ; farka szélső tolla fehér, belső zászlajának sze- 

 gélye szürkésbarna; alul fehér, melle és oldala alig észrevehetó'leg barnával árnyalt; 

 csőre sötét kékesszürke, alsó kávájának töve világos, lába és karmai kékesszürkék, 

 szeme világosbarna. Hossza k. b. 15, szárnya 6 — 7, farka 5"8 6, csőre 1, csűdje 2 %. 



A tojó a hímhez hasonlít, de valamivel világosabb, a csőr és szem közötti 

 része és fülfedöi pedig alig ütnek el a fej színétől. 



Földrajzi elterjedése : Európa az E. sz. 65^'-tól kezdve a Földközi-tengerig. A 

 telet Észak-Afrika déli részén tölti. Magyarországon mindenütt előfordul és nagyon 

 közönséges. 



SYLVIA MELANOCEPHALA (Gmel.). 



Szardíniái poszáta. 



Molacilla melatiocephala, Gmel., Syst. Nat. I. p. 970. (1788.) 



Sylvia inelaHOcepliala (Gmel), Lath. Ind. Orn. II. p. 509. (1790.) 



Curnica >neianocep/iaIa (Gmel.), Boie. Isis, 1822. p. .553. 



Pyrűphthahna nielanocephala (Gmel.), Bonap., Ucc. Eur. p. 37. (1842.) 



Sylvia űckrogejiioH, Linderm., Isis, 1843. p. 344. 



Melizophiliis melaiiocepltaliis (Gmel.), Cab. Mus. Hein. I. p. 35. (1850.) 



Curruca luctuosa, \ 



^ , i Biehm, Voaelfang, p. 229. (1855.) 



Lurruca leucopogou, \ & ?,' i \ > 



Pyrophllialma Higricapilla, Brehm, Naumannia, V. p. 283. (1855.) 



Motacilla leucogaster, Ledru, fide Bolle, Journ. f. Orn. V. p. 282. (1857.) 



Dnmelicola me/anocepka/a (Gm.), Homeyer, Journ. f. Orn. X. p. 277. (1862.) 



Pyroplillialma mclanocephala iypica, Erlang., Journ. f. Orn. XLYil. p. 261. (1899.) 



Leírása: A hím tavaszkor fölül palaszürke; feje teteje, a csőr és szem 

 közötti része, szeme alatt és fülfedői selyemszerű fényű koromfeketék; alul fehér, 

 oldala szürke ; szárnya és farka szürkésfekete, szürke szegélylyel ; szélső farktollá- 

 nak külső zászlaja és hegye fehér, a második és harmadik toll hegye szintén 

 fehér; csőre sötét, lába világosbarna. Hossza k. b. 15-5, szárnya 6'1, farka 6'7, 

 csőre 1, csűdje 2'1 %i. 



A tojó fölül barnás ; feje szürke ; hasa barnás árnyalattal bevont. 



Földrajzi elterjedése: A Mediterrán zónakör. Minálunk csak a magyar-horvát 

 tengerparton fordul elő. Báró Washington Fiume környékén észlelte és gyűjtötte 

 (1. Madarász, Zeitschr. f. ges. Orn. II. p. b52 1885.). A Magy. Nemz. Múzeumban 

 még nincs honi példány. 



