76 



Passerifortnes. 



Hypolais hypolais iLinné), Kaup, Natüil. Syst. p. 96. (1829.) 



Ficedula hypolais (Linné), Key. & Blas.. Wirbth. Eur. p. 184. (1840.) 



Ficedula ambigua (Schl.), apud. Durazzo, Descr. di Genova, I. pt. 2. pp. 170. 177. (1846. 



Sylvia ohscura, Smith, 111. Zool. S. Afr., Birds pl. 112. fig. 1. (1849.) 



Phyllopneuste hypolais (Linné), Schleg., Descr. Nederl. Vogels p. 58. (1861.) 



Salicaria italica, Salvadori, Atti R. Ac. Se. Tor. III. p. 268. (1868.) 





Hypolais hypolais feje meg csőre fölülről és alulról tekintve. 



Leírása: Tavaszkor fölül olajzöld s e szín pofatáján, fülfedöin és nyaka oldalán 

 sárgába megy át; szeme mögött hirtelen elmosódó szemöldíve zöldessárga; szárnya 

 és farka barna; barnásfehérrel szegett, másodrendű evezőinek külső szegélye leg- 

 szélesebb, legvilágosabb s némi sárga árnyalattal bír; alul, beleértve az alsó szárny- 

 fedőket és a hónaljtollakat is egyöntetű zöldessárga. Őszkor fölül olajzöld színe 

 szűrkébe hajlik. Csőrének felső kávája barna, alsó kávája világos szaruszínű, lába 

 és karmai kékesszürkék, szeme barna. A hím és tojó nem különbözik egymástól. 

 A fiatalok olyanok mint a vének őszkor. 



Hossza k. b. 14, szárnya 7"5— 7-9 (az eltörpült első evező rendesen meg- 

 felel az elsőrendű evezőknek megfelelő fedőtollak hosszának, néha azonban egy 

 csekélylyel vagy rövidebb vagy hosszabb; a 2-dik evező a 4-dik és 5-dik közt 

 áll; a 3-dik és 4-dik a leghosszabb és k. b. egyenlő hosszú), farka 5-5—6, csőre 

 1-2— 1-4, csűdje 2-1— 22 %. 



Hxpolais hypolais szárnya. 



Földrajzi elterjedése: «A sárga füzike elterjedése igen sajátságos ■ — mondja 

 Seebohm, — s nagyon közönséges nyári látogatója Észak-Francziaországnak, Bel- 

 giumnak, Hollandiának, Németországnak, Olaszországnak és Szicziliának, ellenben 

 igen ritka Dél-Francziaországban s végképen hiányzik Spanyolországban. Dániában, 

 a Balti-tartományokban és Dél-Skandinaviában közönséges, de ezektől északfelé 

 mindinkább ritkábbá válik s elterjedésének északi határát a 67^ Svédországban és 

 Nyugat-Oroszországban k. b. a 65** szabja meg. Azt mondják róla, hogy az Urai- 

 hegységben északra csak az 57 -ig terjed és a följegyzések szerint ezen hegység- 

 től egészen a Tobol-folyóig található, a völgyekben. Közép-Oroszországban gyakori, 

 ellenben Dél-Oroszországban igen ritka és a Kaukasusban való előfordulását már 

 semmi adat sem bizonyítja. Költözködésekor Görögországon, Kis Ázsián és Észak- 



