Fa,m. Sylviídae. ^" 



Leírása: Fölül olajbarna, némi vörhenyes árnyalattal; legsötétebb fejtetején, 

 legvilágosabb deréktáján; szemöldökíve fehéres fakószínü; alul sápadt fakószinű, 

 legélénkebb alsó szárnyfedőin s leghalványabb torkán és hasa közepén, a hol majd- 

 nem fehér; begyén a tollak nyele mentén többé-kevésbbé sötétbarnás mustrázattal, 

 a mely azonban néha teljesen hiányzik; csőrének felső kávája barna, az alsó töve 

 világos szaruszínű, lába és karmai világos szarúszíntíek *; szeme barna. Hossza 



17 20, szárnya Q'S — 10, (az első evező az elsőrendű evezőknek megfelelő fedő- 



tollaknál rövidebb; a 2-dik vagy egyenlő a 3-dikkal vagy valamivel rövidebb, de 

 mindig hosszabb a 4-diknél); farka 8—9, csőre 1-8—2, ésüdje 2-7-2-9 %«. 



A hím és tojó egyforma. 



Földrajzi elterjedése: A palaearktikus zónakör nyugati fele; télen Afrika. 

 Közép- és Dél-Európában, Észak-Perzsiában, Turkesztániában és Észak-Afrikában 

 költ. A palaearktikus zónakör keleti felén, Indiában, a Csendes-tenger szigetein és 

 Ausztráliában rokon formái helyettesítik. 



Minálunk mindenütt, hol nádasokkal benőtt területek vannak, igen közönsé- 

 ges. Ápril második felében vagy május elején érkezik és szeptemberben távozik el. 



Általános megjegyzések az Acrocephalus palustris és A. streperus-fajokra. 



Már a rend jellemzésénél kiemeltük volt, hogy az éneklők a legmagasabb 

 fejlődésüek s phylogenetikailag legifjabb nemzedéke a madarak osztályának. Ezt 

 a tétek az éneklők rendjében lépten-nyomon beigazolva látjuk amaz átmeneti 

 alakokkal, melyek tanúbizonyságai annak, hogy a fajok még kifejlődésük kezdetén 

 vannak. Ilyenek az Acrocephalus palustris és A. streperus-í^]ok is. Tény az, hogy 

 ezen madarak oly alakjai a madárvilágnak, melyek morphologiailag rendkívüli 

 nagy hasonlatosságot mutatnak s olyannyira hasonlítanak egymásra, hogy csak 

 igeii gyakorlott ornithologus képes azokat egymástól megkülönböztetni, de bioló- 

 giailag nagyon elütnek egymástól. 



E két alaknak morphologiai jellemei, melyek a szárny evezőinek arányára 

 vonatkoznak, nem állandók, legalább is individuális szempontból nem alkalmazhatók. 

 Vegyünk p. o. 20 példány Acrocephalus palustris-t s a következő szárnyarányokat 



kapjuk: 



15-nél a 2-dik evező a 3-dik és 4-dik közt all, 



3-nál a 2-dik » egyenlő a 4-dikkel, 

 2-nél a 2-dik > a 4-diknél is rövidebb. 

 Az átlag tehát az, hogy a 2-dik a 3-dik és 4-dik közt áll. 

 Acrocephalus streperus-náX (ugyancsak 20 példányt véve): 

 5-nél a 2-dik evező a 3-dik és 4-dik közt áll, 

 10-nél a 2-dik > egyenlő a 4-dikkel, 

 5-nél a 2-dik > a 4-diknél is rövidebb. 

 Az átlag tehát az, hogy a 2-dik egyenlő a 4-dikkel. 



Az Acrocephalus palttstris színezetét az olajzöldes árnyalat jellemzi, mely 

 a deréktájon nyer legnagyobb élénkséget, míg az Acrocephalus streperus színének 

 árnyalata barnába hajló s ugyancsak a deréktájon éri el élénkségének legmaga- 

 sabb fokát. Mindazonáltal mind a két alaknál vannak kevésbbé typikusan színezett 



* Egy Noviban 1898 május 9-én lőtt példánynak a lába friss korában élénk palaszürke volt, 

 olyan mint az Ázsiában élő Acrocephalus orien(alis-é; szárnyaránya azonban rendes. 



6* 



