80 Passeríformes. 



példányok, ugy hogy az egyes példányok nagyon könnyen zavarra adhatnak okot 

 s csak akkortisztázhatók, ha sorozatokkal hasonlíthatjuk össze. 



Biológiai tekintetben e két faj között épen ellenkezőleg aránytalanul nagy 

 különbségeket látunk. Az Acrocephahis streperiis mindig a legsűrűbb nádasokat 

 keresi fel s abból ritkán távozik. Fészkét a víz tükre fölé építi nádszálakhoz fűzve 

 ép úgy mint a nagy nádirigó; mozdulatai is inkább a nagy nádirigóra emlékeztetnek, 

 éneke pedig, habár melodikus, folyton rikácsolással van összekötve. Az Acrocephahis 

 palustris ellenben sohasem költ a nádasokban, hanem a nádasok mellett lévő 

 vizenyős helyeken, fűzfabokrok vagy más lombos növényzet közt. Mozdulatai 

 nagyban elütnek az A. streperus mozdulataitól. Éneke igen melodikus és finom, 

 nem kever belé rikácsoló hangokat. Éneklési képessége oly annyira kifejlett, hogy 

 rendes tipikus énekén kivűl más madarak énekét is képes utánozni. 



A hol az Acrocephahis palustris és Acrocephahis sh-eperiis ugyanazon vidéken 

 közel szomszédságban együtt tanyázik, nincs kizárva az, hogy egymás között 

 párosodik is. Talán épen ezen párosodás szülte korcs alakok azok, melyeken 

 némely ornithologus nem bír ehgazodni, még ha az életmódot figyelembe vette is. 

 S ezekben aztán egy új fajt vagy alfajt vél felfedezni, a melyet a Brehm-féle 

 Acrocephahis horticola-yjd\ azonosít. 



ACROCEPHALUS PALUSTRIS (Bechst.). 



Fűzi nádirigó. 



Sylvia palusiris, Bechstein, Orn. Taschenb. p. 186. (1802.) 



Calamoherpe salicaria (Linné), Apud Brehm, Vög. Deutschl. p. 444. (1831.) 



Calatnoherpe musica, Brehm, Vög. Deutschl. p. 446. (1831.) 



Sylvia (Calamoherpe) horticola, \ ^ ,, ,.xtt ,„ i^r^-r^^ 



/, . ' , 1 Á r .■ , ( Naumann, Vög. Deutschl. XIII. p. p. 444, 453. (1853.) 

 Sylvia (Calamoherpe) jrtiítco/a, J ^ 



Calamoherpe philomela, Brehm, Vogelf. p. 236. (1855.) 



Calamoherpe praíensis, Jaub., Rev. & Mag. Zool. VII. p. 65. (1855.) 



Salicaria turcomana, Severtzoff, Turkest. Javotu. p. 128. (1873.) 



Acrocephahis palustris horticolus, Chernél, Aquila I. p. 128. (1894.) 



Acrocephalus palustris typicus, Prazak. Aquila, III. p. 188. (1896.) 



Acrocephahis palustris feje és csőre fölülről tekintve. 



Leírása: Tavaszkor fölül szürkésbarna olajzöldes árnyalattal, s e szín dereka 

 táján észrevehetőleg világosabb ; szemöldíve alig vehető észre, csak a csőr és 

 szem közötti tájon tűnik elő; szárnya és farka barna, a hát színének megfelelő olaj- 

 zöldes külső szegélylyel; elsőrendű evezőinek hegye fehéres szürke; alul sápadt 

 fakószínű, legvilágosabb s majdnem fehér a torkán és hasa közepén. Nyáron 

 a tollak elkopásának arányával olajzöldes árnyalata is fogy s inkább barnássá 

 válik. Őszkor kevésbbé olajzöldes árnyalatú s alul majdnem egészen egyszínű 

 sápadt fakószínű. Csőrének felső kávája barna, az alsó világos szaruszínű; lába és 



