86 Passeriformes. 



CALAMODUS AQUATICUS (Temm.). 



Csíkosfejű nádiposzáta. 



Sxlví'a aűuatica, Tcmmink, Man. d'Orn. p. 131. (1815.) 



Aíuscipeta salicaria, Koch, Sj'st. baier. Zool. I. p. 164. (1816.) 



Sylvni paludicola, Vieillot, N. Dict. d'Hist. Nat. XI. p. 202. (1817.) • 



Sylvia cariceti, isaumann, Isis, 1821. p. 785. 



Calamoherpe aquatica, 1 



^ , , ^ ■ ^- Boie, Isis, 1822. p. 552. 



Lalamolierpe cartceti, ) 



Calamodyta aquatica, Kaup, Natürl. Syst. p. 118. (1829.) 



Calamolierpe limicola, \ , , , ■. 



., , , i , ■ , ( Brehm, Vög. Deutschl. p. 452. 1831.) 

 Lalaniolierpc sfnata, j ^ 



Calamodyta schoenabenus, Bonnaparte, Comp. List. B. Eur. & N. Am. p. 12. (1838.) 



Calamodus salicariüs, Cab. Mus. Hein. I. p. 39. (1850.) 



Acrocephalus aqi/atüus, Newt., ed. Yair. Brit. B. I. p. 380. (1873.) 



Calaniüdus aqiiaticiis feje fölülről tekintve. 



Leírása: Alapszíne tavaszkor fölül világos cserszínü barna; háta sötétbarnával 

 sávozott; fehéres fakósárga szemöldökíve határozott s majdnem a tarkójáig ér; szem- 

 öldökíve fölött feje két oldalán széles sötétbarna csíkkal, melyet feje közepén kes- 

 keny világosfehéres fakószínü szalag választ ketté; szeme mögött keskeny sötét 

 szalag vonul; alul fehér rozsdasárgával árnyalt; begyén és mellének oldalán néha 

 keskeny hosszsávok láthatók. Nyáron a tollak lekopása folytán hátának színe élénk- 

 ségéből veszít, alul pedig a sárga árnyalat teljesen elenyészik. Őszkor egészben 

 vörhenyesebb színű. Csőre felül sötétbarna, alul világos; lába és karmai világos 

 szarúszínüek; szeme barna Hossza k. b. 13-5, szárnya 5-8 — 6-3 (az első evező az 

 elsőrendű evezőknek megfelelő fedötoUaknál rövidebb, a 2-dik és 3-dik k. b. 

 egyenlő és leghosszabb), farka 5 — 5'5, csőre O'Q — M, csűdje 2 - 2*2 %. 



A hím és tojó közt nincs különbség. 



Földrajzi elterjedése. Közép- és Dél-Európa. Legközönségesebb Olasz- és 

 Spanyolországban. Görögországban és Kis-Ázsiában főleg az átvonulás időben ész- 

 lelhető. 



Magyarországon aránylag leggyakoribb a vonulási időszakban; nyáron meg- 

 lehetősen ritka. A magy. nemz. múzeum honi példányai a következő termőhelyek- 

 ről valók: Pozsony, Sopron, Fehér vm. és Erdély. 



