94 Pa,8serif'ormes. 



annál valamivel hosszabb, a 3-dik a leghosszabb), farka 69 — 7-4; csőre 1-4; csüdje 

 24—2-6 %. 



A fiatalok első tollruhája világos pettyezésekkel tarkázott. 



Földrajzi elteijedése : Európa és a mediterrán subregio nyugati fele; Afrika 

 belsejében telel. Magyarországon mindenütt közönséges és az erdélyi részeket 

 kivéve, a hol az A'édon philovicla helyettesíti, mindenütt költ. Április közepe táján 

 érkezik és szeptemberben költözködik el. 



AÉDÜN GOLZI (Cab.). 



Perzsiai fülemile. 



Luscinia Golzii, Cab., Journ. f. Orn. XXI. p. 79. (1873.) 



Luscinia hafizi, Severtz., Türk. Jevotn. p. 120. (1873.) 



Lusciola luscinia (Linné), fi. hafizi (Sev.), Dresser, Ibis, 1875. p. 341. 



Daulias hafizi (Severtz.), Blanf., East. Pers. II. p. 169. (1876.) 



Erithacus golzii (Cab.) Seeb., Cat. B. Br. Mus. V. p. 197. (1881.) 



Leírása: Valamivel nagyobb az Ac. Inscima-r^kX, de színezete különösen 

 tavaszkor azéval teljesen megegyező, nyáron azonban hátoldalán erősen megfakul, 

 a mikor, különösen szárnya világos földszinűvé változik. Legfőbb és legállandóbb 

 ismertető jele mindenesetre 1-ső evezőjének hossza, mely az elsőrendű evezőknek 

 megfelelő fedötollakkal egyenlő hosszúságú ; csőre barna, lába világosbarna. Hossza 

 k. b. 17-5, szárnya 8-7 - 92 (a 2-dik evező egyenlő az 5-dikkel, vagy annál vala- 

 mivel rövidebb), farka 7-5 — 8-5, csőre 1*4, csűdje 2-5 — 2'7 %. 



Földrajzi elterjedése: Seebohm szerint (Cat. B. Br. Mus. V. p. 297.) Turkesztán 

 és Nyugot-Perzsiától a Kaukasusig nyúlik. Magyarországon 1899. május 5-én fedez- 

 tem föl Szerem vármegyében Bánostor környékén, s akkor egy hím példánynak 

 jutottam birtokába. 



AÉDON PHILOMELA (Bechst). 



Erdélyi fülemile. 



Motacilla luscinia, ,^. major, Gmel., Syst. Nat. I. p. 950. (1788.) 



Molacilla pJnlomela, Bechst., Naturg. Deutschl. IV. p. 536. (1795.) 



Sylvia philomela, Bechst., Orn. Taschb. I. p. 167. (1802.) 



Motacilla a'édon, Pali., Zoogr. Ross.-As. I. p. 486. (1811.) 



Curruca philotnela (Bechst.), Koch, Syst. baier. Zool., I. p. 154. (1816.) 



Luscinia major, \ 



r ■ . ^, , , \ Brehm, Vög. Deutschl. p. 355—356. (1831.) 



Lusctma philomela, J 



Philomela tnagna, Blyth, Rennie's Field Nat. I. p. 307. (1833.) 



Philomela turdoides, Blyth, fide Gould, B. Eur. II. pl. 117. (1837.) 



Lusciola philomela, Keys. & Blas., Wirb. Eur. p. LVIIl., 189. (1840.) 



Erithacus pliilomela, Degl., Orn. Eur. I. p. 501. (1849.) 



Pliilomela 7najpr (Brehm), Bonap. Consp. Gen. Av. I. p. 295. (1850.) 



Luscinia exima, 1 



r ■ • 7 z. -^ ) Brehm, Vogelfang, p. 144—145. (1855.) 



Lusctma liybrida, \ > t. &' i \ j 



Philomela aédon (Pali.), Salvad., Faun. Ital. Ucc. p. 97. (1871.) 



Luscinia occidentalis, \ 



T ■■ ■ r ^ 1 Severtz., Turkest. Javotn. p. 120. (1873.) 



LiUsctnia tnjuscata, ) j i y > 



Lusciola aédon (Pali.), 1 



r ■ , -j o ■ r 4 ) Dresser, Ibis, 1875. p. 341 



Lusciola aedon, p in/uscata, j > i i 



Daulias pliilomela, Dresser, B. Eur. (1876.) 



Lusciola injuscata (Severtz.), Lorcnz, Orn. Kauk. p. 21. (1887.) 



