96 P.isserifornies. 



CYANECULA CYANECULA (Wolf). 

 Déli kékbegy. 



Motacilla suecica (part.), Linné, Syst. Nat. I. p. 336. (1766.) 



Sylvia cyaiiecula, Wolf, Taschb. I. p. 240. (1810.) 



Saxicola siiecica, Koch, Syst. baicr. Zool I. p. 189. (1816.) 



Sylvia Wolfii, Brchm, Beitr. zur. Vogelk. II. p. 173. (1822.) 



Cyanecula Wolfii, \ 



Cyaiiecula obscura, l Brehm, Vög. Deutschl. p. 352 — 353. (1831.) 



Cyanecula letico-cyana, I 



Phoenicura suecica, Gould, B. Eur. II. pl. 97. (1837.) 



Erythacus cyanecula (Woli), Degl. Orn. Eur. I. p. 510. (1849.) 



Cyanecula longiroslris, \ 



Cyaiiecula tnaj'or, l Brehm, Naumannia, V. p. 280. 1855. 



Cyanecula minor, I 



RuHcilla Wolfii (Brehm), Irby, B. Gibr. p. 82. (1875.) 



Erylhacus cyaneculus, Seebohm, Cat. B. Br. Mus. V. p. 311. (1881.) 



Erythacus coeruleitculus (nec Pali.), Frivaldszky, Aves Hungáriáé, p 54. (1891.) 



Leírása : A hím tavaszkor fölül barna, hasonló színű a farkának két középső 

 tolla is, a többi töve felén rozsdavörös, apicalis felén fekete ; szemöldökíve, hasa és 

 alsó farkfedó'i piszkos fehérek; tokája, torka és begye kobaltkék, közepén nagy 

 hófehér folttal ; a begy kék színét a hasi részen keskeny fekete, ezt pedig egy 

 szélesebb rozsdavörös szalag szegélyezi, néha e két szalag közt keskeny fehér is 

 mutatkozik. Őszkor begyének és rozsdavörös szalagjának színe igen halvány s a 

 közbeeső' fehér szalag szélesebb, tokája és nyaka elejének közepe fehér, alig észre- 

 vehetöleg fakószínnel árnyalt, e fehérséget mindkét oldalon fekete tollak szegik. 

 Csőre és szeme sötét, lába világosbarna. Hossza k. b. 15, szárnya 7"2 — 7"8, farka 

 5-7— 6-7, csőre 11— 1-4, cstídje 2-5— 2-6 %. 



A tojó fölül a hímhez hasonlít, alul azonban egyszerűbb ; tokája, torka és 

 begyének középső része piszkosfehér, begyének oldalai feketék ; hasa szintén 

 piszkosfehér, gyenge barnás fuvalattal; csőre, szeme és csűdje sötétbarna. 



A fiatalok fölül sötétbarnák, fakósárga hosszfoltokkal tarkázottak, alul pedig 

 piszkos fehérek s az egyes tollak barnával szegettek. 



Jegyzet. Hogy az úg^'nevezett Cyanecula wolfi, vagyis a begyfolt nélküli kékbegy sem nem 

 faj, sem nem válfaj, hanem csakis a déli kékbegynek {C. cyanecula, Wolf) egy'úí fiatalkori állapota, 

 azt a következő eset is bizonyítja: 1891 április 28-án a budapesti madárpiaczon egy hím 

 C. wolJi-\. vásároltam, mely 1892 február 4-éig, tehát közel egy évig élt fogságban. Őszkor meg- 

 vedlett s begyén kifejlődött a nagy fehér fénylő folt, melynek azelőtt még nyoma sem volt látható. 

 Ezen C. wolfi-hóX vedlés után typikus C. cyanecula-Má. vedlett példány kitömve a Magy. Nemz. 

 Múzeumban van. 



A kékbegy keresztezése. 



A kékbegyek közt akárhányszor akadunk oly példányokra is, melyek úgy az 

 északi kékbegy (C. suecica, Brehm), mint a déli kékbegy (C. cyaiiecula, Wolf), 

 jellegeit viselik magukon, a mennyiben begyfoltjuk fehér is, rozsdaszínű is. Az ilyen 

 alakok a két fajnak keresztezései.* Régente külön fajoknak tartották őket és 

 C. dichrosterna és C. orientális néven írták le.** A keresztezést helyesen így jelöljük: 

 Cyanecula suecica (Brehm) X Cyanecula cyanecula (Wolf). 



* Bővebben 1. Suchetet A. «Les Oiseaux Hybrides» p. 349. (1892.) 



** Legújabban Richmond (U. St. Nat. Mus. XVIII. p. 483—485) 1896-ban kimutatta, hogy az 

 északi és déli kékbegy Ázsiában (Kasmírban, Baltistánban és Ladokban) előfordul állandóan egy 

 és ugyanazon helyen; nagyon valószínű tehát, hogy a nálunk is észlelhető keresztezések innen 

 vagy hasonló helyről kerülnek. 



