108 Passeríformes. 



a) <S Árva vm. 1882. 



b) ? Árva vm. 1882 április. 



c) (f Somogy vm. 1894 április. 



ScHMiDHOFFENi LOVAG TscHusi ViCTOR gyűjteményében pedig két magyar 

 példány van, ú. m.: 



a) S Árva vm. 1881 ápril. 



b) d" Árva vm. 1888 május 16. 



Dr. Lovassy S.4NDOR tanár arról értesített, hogy a keszthelyi m. kir. gazda- 

 sági tanintézetben lévő két példány közül az egyik M. orientális d", melyet ö 

 Kunszt Károly tanítótól Somorjáról szerzett. Úgy tudom, hogy Kunszt K. az 

 örvösrigókat Kocyan Antaltól kapta s így ez is csak Árvamegyéböl származik. 



MERULA NAUMANNI (Temm.). 



Rőtfarkú rigó. 



Turdus Naumannii, Temm., Man. d'Orn. I. p. 170. (1820.) 

 Turdtis rificollis (nec Pali), Gloger, Handb. Natg. Vög. Eur. p. ISO. (1834) 

 Tiirdus abrekiaizus, Dybowski, Journ. f. Orn. XXIV. p. 193. (1876.) 

 Men/Ia vaumanni (Temm.), Seeb., Cat. B. Br. Mus. V. p. 264. (1881.) 



Leírása : A hím fölül világos szürkésbarna, néha a tollak nyele mentén imitt- 

 amott vörhenyes ; deréktája és farka vörhenyes, a két középső' farktoll hegye felé 

 szürkésbarna, a többiek a két szélső' kivételével külső zászlajukon ugyancsak hegyük 

 felé hasonló színnel szegettek ; szárnya szürkésbarna, a tollak fakósárgával szeget- 

 tek ; szemöldökíve és alul a madár, hasa közepét kivéve, rozsdaszínű, hastollainak 

 szegélye, hasa közepe és lábszártollai fehérek ; torka és nyakoldala tobbé-kevésbbé 

 sötétbarnával pettyezett ; alsó szárnyfedői és hónaljtollai rozsdaszinüek; csőre és 

 lába szaruszínű, alsó kávájának tó'fele sárga ; szeme barna. Hossza k. b. 27, szárnya 

 13-2 — 13-6, farka 10*5, csőre 1*8, csűdje 3 %n. 



A tojó fölül olyan mint a hím ; alul jóval halványabb és elmosódott színű ; 

 torka világos fakó, barnával pettyezett. 



Földrajzi elterjedése : Szibéria, Kínának egy része és Japán. Kivételes esetek- 

 ben Európába vándorol. A Magyar Nemzeti Múzeumban egy magyarországi példá- 

 nyunk van minden közelebbi termőhely megjelölése nélkül, mely a húszas évek- 

 ben léppel fogott fenyőrigókkal került a piaczra. 



Monticola. 



BoiE, Isis, 1822. p. 552. 

 Typus : Monficola saxatilis (Linné). 



E nem azt a kis csoportot karolja föl, mely összekötő kapcsot képez a rigó 

 és a hantmadár között. Habár képviselőinek termete rigószerü, de szárnya aránylag 

 hosszabb, farka pedig rövidebb. Életmódja tisztán a hantmadárra emlékeztet. 



Jellemek: A csőr és csűd rigószerű. A szájzugserték aprók. A szárny hosszú 

 és hegyes; az első evező igen rövid, rövidebb az elsőrendű evezőknek megfelelő 

 fedőtollaknál. A fark aránylag rövid és egyenes vágású. 



