Fa/77. Turdidae. 



109 



Sziklás vidékeket kedvelő madarak, melyek odúkban és föld- vagy szikla- 

 hasadékokban fészkelnek. Fészkük gyökerekből, füvekből és mohából többnyire 

 lazán épül, finom gyökérszálakkal, szőrrel és tollal van kibélelve. Tojásaik száma 

 4-5, kivételesen 6, színük tiszta világoskék, ritka esetekben vörössel finoman 

 pettyezettek. Eledelük rovarok és ezek álczái, férgek, ritkán gyümölcs is. 



Földrajzi eltcrjcdcsük : Európára, Ázsiára és Afrikára esik. Az ösmert fajok 

 száma 10, melyek közül nálunk kettő honol. 



A fajok meghatározó táblázata : 



a. A fark rozsdavörös saxatilis (109. old.). 



b. A fark sötétkék cyanus (110. old.). 



MONTICOLA SAXATILIS (Linné). 



Kövi rigó. • 



Turdus saxalilis, Linné, Syst. Nat. I. p. 294. (1766.) 



Lanius in/aus/us, fj miiior, Gmel, Syst. Nat. I. p. 310. (1788.) 



Turdus ififausíus, Lath., Ind. Orn. I. p. 335. (1790.) 



Saxicola nwníana, Koch, Syst. baier. Zool. I. p. 185. (1816.) 



Monlicola saxatilis (Linné), Boie, Isis, 1822. p. 552. 



Pelrocincla saxatilis, Vig., Zool. Journ. II. j). 396. (1826^) 



Petrocossyphus saxatilis, Boie, Isis, 1826. p. 972. 



Sylvia saxatilis, Savi, Orn. Tosc. I. p. 218. (1827.) 



Petrocossyphus Gourcyi, \ .",, ^ ,, _/„.x 



„ , ^\, ^ , ; ' > Brchm, Vö^'. Dcutschl. p. 370. 1831. 



Petrocossyphus polyglottus, ) 



Saxicola saxatilis, Rupp., Neue Wirb. p. 80. (1835.) 



Petrocichla saxatilis, Key. & Blas , Wirl). Eur. p. L, 175. (1840.) 



Orocetes saxatilis, Horsf. & Moore, Cat. B. Mus. E. J. I. p. 1 89. (1854.) 



Pelrocincla saxatilis, Heugl., Syst. Übcrs. p. 29. (1856.) 



Petrocinchla saxatilis, Ncwt., List B. Eur. Blas. \^. 9. (1862.) 



Leírása: Tavaszkor a ven hím feje és nyaka köröskörül szürkébe hajló kobalt 

 kék; válla és háta kékesfekete, háta közepe fehér; felső farkfedői és farktollai a 

 két középsőnek kivételével, rozsdavörösek, a két középső toll szürkésbarna; szárnya 

 barna, többé-kevésbbé fehéresen szegett tollakkal; alul a madár narancsszínbe hajló 

 élénk rozsdasárga, hasonló színűek alsó szárnyfedői és hónaljtollaí is; csőre és 

 lába barna, szeme sötétbarna. Őszkor a hátoldal tollai barnával, a hasoldaléi pedig 

 fehérrel szegettek. 



Hossza k. b. 20-5, szárnya 12 — 12-5, farka 6-5, csőre 2-23, csűdje 28 %.. 



A tojó fölül szürkésbarna, alul fehéres fakószinü; az egyes tollak subtermínalís 

 részükön barnával szegettek; farka olyan mint a hímé. 



A fiatalok a tojóhoz hasonlítanak, de fölül erősen pettyezettek; a fiatal hímek 

 első vedlésük után már a vénekhez hasonlítanak, de valamivel halványabbak s fölül 

 fakószínnel, alul pedig fehérrel pettyezettek. 



Földrajzi elterjedése : Dél-Európa és Közép-Ázsia, télen az ezeknek megfelelő 

 déli vidékek. Magyarországon a hegyes-sziklás vidékeken mindenütt előfordul. 

 Április végén érkezik és szeptemberig marad. 



