112 Passeriformes. 



Leh'ása: h hím tavaszkor fölül hamuszürke; homloka, szemöldökíve és felső' 

 farkfedö tollai tiszta fehérek; alul a madár fehér és többé-kevésbbé fakószínnel 

 bevont; a csőr és szem közötti része, fületája és szárnya fekete; alsó szárnyfedői 

 fehérek; farkának tőfelöli része fehér, a tollak apikalis harmada fekete, kivéve a 

 két középsőt, mely majdnem egészen fekete s csak töve, a felső farkfedök által 

 betakart részén fehér ; csőre és lába fekete, szeme barna. Őszkor minden egyes 

 tolla barnán szegett s ilyenkor a tojóhoz hasonlít. Hossza k. b. 16, szárnya 9 — 9"7, 

 farka 6— 6'6, csőre 1'3 — 1'6, csüdje 2'6 — 27 %n. 



A iojó fölül sárgásán árnyalt barna ; alul sárgásfakó, legsötétebb mellén, leg- 

 világosabb hasa közepén ; szemöldökíve fakószínű ; felső farkfedői fehérek ; szárnya 

 sötétbarna, alsó szárnyfedői fehérek ; farka olyan mint a hímé, csakhogy a feketét 

 sötétbarna szín helyettesíti. 



A fiatalok első ruhája a tojóéhoz hasonlít, de tollai fölül szürkésfakóval 

 pettyezettek és barnával szegettek ; a hasoldaluk világosfakó, barna tollszegélyek- 

 kel, alsó szárnyfedőik szürkék, szélesen fehérrel szegettek; farkuk töve olyan mint 

 a vénekéi. Első vedlésük után a tojóhoz hasonlítanak. 



Földrajzi elterjedése : Európa, Észak-Ázsia s az egész északi sarkkör; télen a 

 megfelelő tájak úgymint Afrika, India és Dél-Amerika. Magyarországon mindenütt 

 előfordul és közönséges madár. Márczius végén és ápril elején érkezik s október 

 közepéig, vagy néha tovább is marad. 



SAXICOLA STAPAZINA (Linné). 



Dalmát hantmadár. 



Motűcilla stapaziiia, Linné, Syst. Nat. I. p. 331. No. 14. (1766.) 



Műíacilla staj^azina fi, Gmel., Syst. Nat. I. p. 966. (1788.) 



(V.nanthe albicollis, Vicill., N. Dict. d'Hist. Nat. XXI. p. 424. (18] 8.) 



Saxicola aurita, Temm., Man. d'Orn. I. p. 241. (1820.) 



Vítijíora aurita, Boie, Isis, 1822. p. 552. 



Sylvia rufescens, Savi, Orn. Tosc. I. p. 223. (1827.) 



Saxicola ampliilcuca, \ , . ^ , , , , n 



^ . , ., '., > Hcmpr. & Ehrb., Symb. Phys. Aves fol. aa, bb. (1833.) 



Saxicola aiinta var. líbyca, J ' ^ j j 



Saxicola stapazina, Key. & Blas., Wirb. Eur. p. LIX. 193. (1840.) 



Saxicola albicollis, Bonap., Consp. Gen. Av. p. 303. (1850.) 



Vilijlora assimilis, Brchm, Vogelfang, p. 224. (1855.) 



Saxicola aurita aurita, \ 



r, ■ , ., ,, ., ; Erlanger, Journ. f. Orn. XLYII. p. 224—225. (1899.) 



■Saxicola aurita ampliilcuca, j » ' -< ' 



Leírása: A vén hím tavaszkor fölül tiszta fehér; alul fehér többé-kevésbbé 

 bőrsárgával befuttatott; homloka a csőr tövénél keskenyen, a csőr és .szem közötti 

 része, valamint arczatája, a fülfedőket is beleértve, feketék; válla és szárnya, nem- 

 különben alsó szárnyfedői feketék; farka a két középső tollat kivéve fehér, a tol- 

 lak csúcsa fekete; a két középső toll fekete, töve fehér; csőre és lába fekete, 

 szeme barna. Kevésbbé vén példányok hátukon is többé-kevésbbé élénk bőrsárgá- 

 val vannak befuttatva. Őszkor a fej és hát tollai szürkés fakószínnel szélesen 

 szegettek; deréktája és felső farkfedői tiszta fehérek; alul a madár börbarnával 

 árnyalt; arcztája és fülfedöi feketék; szárnya fekete többé-kevésbbé szélesen fakó- 

 színnel szegett; farka olyan mint tavaszkor, de a tollak hegyén keskeny fehér 



