Fa,m. Turdidae. 113 



szegély látható. Hossza k. b. 16"5, szárnya 85 — 9"5. fatka 65 — z^, csőre l'l — 1*4 

 csLÍdje 2-2— 2-3 %r. 



A tojó fölül vörhenyes fakószinü; deréktája és felső farkfedői fehérek; alul 

 fehér bőrsárgával futtatott; fületája és szárnyai barnák; alsó szárnyfedői barnás- 

 feketék; farka olyan mint a hímé, csakhogy a feketét sötétbarna szín helyettesíti. 



A fiatalokat első tollruhájukban alig lehet a .S". oenanthe fiataljaitól meg- 

 különböztetni; első őszi vedlésük után a tojóra hasonlítanak, de attól vörhenyesebb 

 börbarna árnyalatukkal, a 6". oenanthe hasonkorú példányaitól pedig fekete alsó 

 szárnyfedőikkel különböznek. 



Földrajzi elterjedése : A mediterrán subregio. Minálunk csakis a magyar-horvát 

 tengerparton a Karszt-hegység déli oldalán fordul elő, a hol igen gyakori. Érke- 

 zésének és távozásának ideje még eddig ösmeretlen. 



SAXICOLA MELANOLEUCA (Guld.). 



Keleti hantmadár. 



Muscicapa melanoleuca, Güldenst., Nov. Com. Pelr. XIX. p. 468. pl. XV. (1775.) 



Saxicola stapazina (nec Linné), Temm., Man. d'Orn. I. p. 239. (1820.) 



Saxicola xatithomelaena. \ 



e . , , ( Hcmp. & Ehrb., Svmb. Phvs. Av. fol. aa, bb. (1833.) 



Saxicola albicilla, Mull., Naumannia, IV. p. 28. (1851.) 



Vitijlora stapazina, Brehm, Vogelfang, p. 224. (1855.) 



Saxicola melanoleuca (Güld.), Blanf. & Dress., Proc. Zool. Soc. 1874. p. 222. 



Saxicola stapazina melanoleuca, 1 „ ^ 



., • / ^- w , TT c. i^u , / Erlan.rcr, Jüurn. f. Orn. XLVII. p. 223-224. (1899. 



oaxicola dimidtata «Hemp. & Ehrb.» j & ' •' ' 



Leírása : A vén hím tavaszkor fölül fehér ; homloka a csőr tövénél keske- 

 nyen, a fej oldala, torka és begye, válla, szárnya és alsó szárnyfedői feketék; 

 melle és hasa fehér, bőrsárgával futtatott; farka fehér, csúcsa fekete, a két középső 

 toll fekete, töve fehér. Kevésbbé vén példányok feje és háta is többé-kevésbbé 

 börsárgával árnyalt. Őszkor a fej és hát tollai szélesen szürkébe játszó barnával 

 szegettek ; hasoldala vörhenyesbe hajló fakószinü ; a torok és szárny fekete tollait 

 szintén fakószín szegi. Hossza k. b. 16, szárnya 9-95, farka 65 — 72, csőre 

 1-3— 1-4, cstídje 2-2 %. 



A tojó felül sárgába hajló barna; deréktája és felső farkfedöi tiszta fehérek; 

 alul fehér, fakósárga árnyalattal, mely árnyalat melle táján a legélénkebb; szárnya 

 sötétbarna, alsó szárnyfedői barnásfeketék; farka olyan mint a hímé, a fekete 

 rajzolatot azonban barnás feketeszín helyettesíti. 



A jiatalok első toUruhája a 6". stapazina fiataljaiéhoz hasonlít, úgyszintén első 

 vedlésük után is, csak a hímnek torkán mutatkozik fekete szín, még pedig a tollak 

 töve felén, ami a 6". stapazina egyik neménél sem látható. 



Földrajzi elterjedése : A mediterrán subregio keleti fele; Afrikában telel. 

 Magyarországon csakis a Karszt hegység déli lejtőjén a magyar-horvát tenger- 

 parton él. Érkezése és távozása még nincsen pontosan följegyezve. 



