Fiim. Paridae. 123 



Leírása: A hím fölül olyan, mint az előbbi faj; feje közepe eró'sen selyem- 

 fényű és élénk tűzvörösbe hajló narancssárga s e színt elöl és mindkét oldalán 

 keskeny vijágossárgíi, ezt pedig egy szélesebb fekete szalag szegélyezi; homloka 

 szürkés zöldesfehér; a fehér szemöldökív és a szemen áthúzódó sötét sáv hiány- 

 zik; alul világos szürkés-zöldes fakó; alsó szárnyfedó'i és hónaljtollai fehérek; csó're 

 és szeme barna; lába sárgás szaruszínű. A tojó a hímhez hasonlít azzal a különb- 

 séggel, hogy feje közepe egyszínű czitromsárga. Hossza k. b. 9'5, szárnya 54, 

 farka 4'3, csó're 0*9, csűdje 1'7 %i. 



Földrajzi elterjedése : A palaearktikus zónakör. 



Magyarországon őszkor és tavaszkor mindenütt kisebb-nagyobb csapatokban 

 szokott kóborolni, nyáron csakis a magas hegység fenyveseiben található. 



XII. Család, 



Fam Paridae. 



Czinegefélék. 



E családot főképen az áralakú hegyes csőr, az aránylag erős lábak s a puha 

 de sűrű tol lazát jellemzi. A mi pedig az egyesek biológiáját illeti, sajátságos kóbor- 

 lásukat kell leginkább kiemelnünk, mely úgy történik, hogy a költési időszak kivé- 

 telével, a különböző fajok egyedei csoportokba verődnek össze s így, bizonyos 

 tervszerűséggel, nagy kiterjedésű területeket barangolnak be. Gyakran egészen 

 idegen fajok, mint például az erdei pinty, az aranypipőke, vagy a küllő és mások 

 is csatlakoznak hozzájuk. 



Midőn a költési idő elérkezik, párokra szakadnak s mindkét ivaregyén a leg- 

 nagyobb szorgalmat tanúsítja ivadékaik felnevelésében. Többnyire kétszer szoktak 

 költeni; az első alkalommal 8—14 tojást tojnak, néha többet is, a második költésnél 

 azonban mindig kevesebbet. 



A Paiuirinae és az Aegithalinae alcsaládoknak tagjai, továbbá még az Acredida 

 nembe tartozók művészi fészket építenek a szabadban, a többiek azonban faodúk- 

 ban, kőfal-lyukakban s egyéb alkalmas búvóhelyeken készítenek fiaik számára egy- 

 szerű lakást. 



Az egész földön el vannak terjedve, Dél-Amerika, Madagaskar és a Csendes- 

 Oczeán szigetei kivételével 



Az eddig ismert fajok száma összesen jóval túlhaladja a százat. 



Az alcsaládok meghatározó táblázata : 



a. Az orrlyukakat operculum födi, melynek alsó részén 



hosszúkás rés szolgál nyílásul Fanurinae (124. old.). 



b. Az orrlyukak kicsinyek és kerek formájúak. 



a^ A csőr egyenes és igen hegyes ; az első evező 

 elcsenevészedett, az elsőrendű evezőknek meg- 

 felelő fedőtől lakkal egyenlő, néha azonban cse- 



kélylyel hosszabb vagy rövidebb is lehet . . . Aegithalinae (128. old.). 



9* 



