Fam. Paiidíie. 125 



< Április elején veszi a költés kezdetét, melyben mindkét házasfél egyformán 

 osztozik. A fészek anyaga igen különböző : gyékény, nádlevelek, pelyhcs nádbuga, 

 tollak stb, A fészek alakja s nagysága sokszorosan elütő : néha 3 — 4 nádszál között 

 függ, hasonlóan a nádi rigók (Acrocephahis) fészkéhez, máskor ismét egy-egy letört 

 káka vagy nádcsomón egész szabadon áll, a víz szinétöl 40 — 120 cm.-nyire. A barkós 

 czinke fészkét gyakran igen tévesen ismertetik, a mennyiben megfoghatatlan módon 

 a függő czinke [Aegithalns pendiilinus, L.) fészkével cserélik fel. A felső részen 

 egy búvólyukkal ellátott fészket (Friedrich, neueste Auflage, 1891.) sohasem 

 találtam s az én tapasztalásom szerint a barkós czinke fészke igen mély ugyan, 

 de felül mindig nyitott. 



«Ha az időjárás kedvez, már április második felében teljes fészekaljakat talál- 

 hatunk, melyek többnyire hat, néha hét darab, vékony héjjú, gömbölyded, veres 

 fehér alapon külr)nböző sötétbarna vonások s pontokkal tarkázott tojásból állanak. 

 A második költés június közepére esik s c hó végéig is eltart. A költési idő 

 tartamát tehát hazánkra vonatkozólag általában április közepétől június végéig ter- 

 jedő időközre tehetjük. Június 19-én sok fészket találtam fiókákkal ; csupasz, azon 

 mód kibujt állatkáktól kezdve, egész anyányi, neki tollasodott kamaszkorbeliekig. 

 E mellett azonban fészkek tojással is találhatók voltak, szintén sok változatban ; 

 1 — 2 tojás, majd teljes fészekaljjal, mi azonban a második (sarjú) költésnél már 

 nem haladja meg a 4 — 5 drb tojást. 



«Fiókjáit a barkós czinke bátran védelmezi, el nem menne fészke közeléből, 

 hanem hiven kitart mellette, folytonosan nagy lármával hangoztatván «tsiep, tsiep» 

 szavát. De már tojásaival nem törődik, egykedvűen veszi, ha megfosztjuk tőle, 

 kivált ha a fészekalj még nem teljes, vagy ha még egészen friss, költetlen. 



«Ha a fiókák már valamennyire felcserepedtek, nem várják be, míg a fészket 

 elérjük, hanem kiugrálnak s oly gyorsan bújnak el a sürü nád között, hogy ugyan- 

 csak oda kell kapni, ha a 6 — 7 tagból álló családból csak egy-kettőt is akarunk 

 szerezni. 



« Fiatal madaraknál a hím és tojó nemre egymástól meg nem különböztet- 

 hető. Legbehatóbb vizsgálással sem akadtam oly jelre, mely az ivarokat egymástól 

 biztosan megismertetné. Háta valamennyinek sötét, a szélső farktollak a hímnél és 

 a tojónál egyaránt feketék s fehérrel szegvék. A második farktoll inkább csak a 

 hegye felé fehér, a többi, a felső farkfedők kivételével, fekete, helyenként sárgával 

 tarkázva. Augusztus második felében a hát sötét színezete eltűnik, a farktollak 

 egyenként kihullanak s a helyükbe növök már olyan színűek, mint az öreg mada- 

 rakéi. A farktollakkal egyidőben nőnek ki az alsó farkfedők is, melyek a hímnél 

 feketék. Mikor a fark már teljesen kinőtt, a fej megkopaszodik s ekkor üt ki a 

 hím fejének szép, hamuszürke tollmeze s csak legutoljára, mintegy két hó múlva 

 kapja meg barkóját. Ezt megelőzőleg a barkók helyén a tollazat kihull, úgy hogy 

 a nyak mindkét oldalán úgy néz ki a hely, mintha meg volna kopasztva. A barkók 

 teljes kifejlődése 'után, úgy szeptember közepe táján, éri el a tollazat egész pom- 

 páját. E leírt vedlésmód azonban csakis a fogságban élő s a második költésből 

 származó madarakra vonatkozik. 



«Igen érdekes a barkós czinke magatartása a kalitkában. Két tojót s egy 

 hímet tartottam hosszabb ideig együtt egy kalitkában. Mindaddig, míg fiatalok, 

 azaz pár hetesek voltak, igen szépen megfértek egymással s a nézőnek gyakran 

 igen kclleTiies látványt szolgáltattak . . . 



