Fam. Paridae. 



133 



ACREDULA ROSEA (Blyth). 



Csíkosfejű molnárczinege. 



Acredu/a vagans, Leach, Syst. Cat. Mamm. ect. Br. Mus. p. 17. (1816.) (sine descr.) 



Mecistura rosea, Blyth, White's Nat. Hist. Selboine p. 111. (1836.) 



Mecisíura longicaudata, Macgill, Hist. Brit. B. II. p. 454. (1839.) 



Acrcdula rosea, Sharpé, Ibis 1868, p. 300 



Parus roseus, Gray. Handl. B. I. p. 234. (1869.) 



Acredula caudata (nec Linné), Newt. ed Yarr. Br. B. p. 304. (1871) 



Acredula caudata var. longicauda, A. Dub., Fauné ill. Vert. Belg. Ois. I. p. 442. (1883.) 



Aegi/halos europaeus, Stejn., Proc. U. St. Nat. Mus. 1886, p. 383. 



Orites roseus, Madarász, Erlauter. p. 80. 1891. 



Aegithahis vagans, Sharpé, Hand-book Great. Brit. I. p. 147. (1894.) 



Acredula caudata rosea, E. Hart., Journ. f. Orn. XXXV. p. 258. (1887.) 



Acredula irbyi rosea, Raddc, Mus. Caucas. p. 148. (1899.) 



Acrcdula rosea feje. 



Leírása : Nagyon hasonlít az Acrcdula caudata-\\oz azzal a különbséggel, hogy 

 fejének mindkét oldalán, a szem mellső részétől kezdve, a szem fölött fekete csík 

 húzódik hátrafelé s a nyakszirt táján a hát fekete színébe olvad; mellén néha 

 fekete pettyek mutatkoznak. A hím és tojó egyforma. Méretei az előbbi fajéval 

 teljesen megegyezők. 



Földrajzi elterjedése: Nyugot- és Délnyugot-Európára esik. Magyarországon e 

 faj meglehetősen közönséges és úgy látszik, állandó madár. A Magyar Nemzeti 

 Múzeum honi példányai a következők : 



a. ? Komárom 1898. febr. 2. d. d Cs.-Somorja 1891. 



b. 9 Komárom 1898. decz. 7. e. ó' Znióváralja 1899. márcz. 11. 



c. ? Gárdony 1898. márcz. 20. / 9 F'ogaras 1896. novemb. 2. 



Az Acredula caudata és Acredula rosea keresztezései. 

 A mely területen az A. caudata és A. rosea közösen lép föl, ott e két faj 

 egymás között párosodik és korcs ivadékokat hoz létre. E korcs ivadékokat így 



jelezzük : 



Acredula caudata (Linné) X Acredula rosea (Blyth) 



Az ily korcs ivadékok, magukon hordván mind a két fajnak jellemeit, az első 

 pillanatra fölismerhetők. Fejük nem tiszta fehér, hanem mindig többé-kevésbbé erősen 

 kifejlett csíkkal must rázott, de a csíkok sohasem feketék, mint az A. rosea-é\, hanem 

 inkább szürkés-barnák és nem a szem mellső részéből, hanem a szem fölött vagy 

 mögött indulnak ki. A Magyar Nemzeti Múzeum a következő honi példányokat őrzi; 



