134 



Fa,ss erifo vm es . 



a. ? Cs.-Somorja 1897. január J6. 

 /a d" Komárom 1898. decz 14. 



c. c? Gárdony 1898. márcz. 20. 



d. (f Érsekújvár 



e. — Nógrád vm. 



f. c? Fogaras 



g. ? Hargita 



1897. május 9. 

 1894. febr. 16. 



1898. május 6. 



1899. ápr. 3. 



Lophophanes. 



Kaup, Níitüii. Syst. p. 92. (1829.) 

 Typus : Lophophanes cristatiis (Linné). 



Jelleviek : A csó'r hegyes árforma, közepes hosszú, ormója gyengén hajlott ; 

 kicsiny, kerek orrlyukait süríí, apró tollak és tollsörték takarják. A fej középső 

 tollai hosszúra megnyúltak és hegyes bóbitát alkotnak. A szárny, a testhez arányítva 

 meglehetős hosszú és hegyes ; első evezője az elsőrendű evezőknek megfelelő fedő- 

 tollaknál jóval hosszabb, de nem ér a második közepéig; második evezője a nyol- 

 czadikkal egyenlő vagy annál is rövidebb. A fark vége egyenesen levágott. A csüd 

 mellső része táblás paizsokból áll. 



E nembe sorolt fajok kizárólag fenyvesekben laknak, a honnan csak nagy 

 ritkán, elvétve kerülnek ki. Fészküket rendesen faodukba, 2 -3 méter magasságban, 

 néha elhagyott harkályodukba, sőt más madarak elhagyott fészkébe is rakják. 

 Tojásaik száma 5 és 7 közt váltakozik, alapszinük fehér, vörösbarna pontokkal és 

 durvább foltokkal pettyezett. 



Földrajzi elterjedésük: Európa, Közép-Ázsia, a Himalaya, Észak- és Közép- 

 Amerika. Az ösmert 12 fíij közül nálunk csak egy él. 



LOPHOPHANES CRISTATUS (Linné). 



Búbos czinege. 



Parus eristatus, Linné, Syst. Nat. I. p. 340. (1766.) 



LophopluDics eristatus (Linné), Kaup, Natürl. Syst. p. 92. (1829.) 



Parus mitratus, Brehm, Vög. Deutschl. p. 467. (1831.) 



Parus rufeueus, Brehm, Vogelf. p. 243. (1855.) 



Parus eristatus mitratt/s, \ 



Parus eristatus rufeseens, ( I^leinschm., Orn. Monatsb. V. p. 2. (1897.) 



LűpJiopiiaiics eristatus feje. 



