1 36 J'asstiriíormes. 



Poecile. 



Kaup, Natürl. Syst. p. 114. (1829.) 

 Typus : Poecile atra (I.inné). 



E nemet a barátczinegékre alkalmazzák a jelenkor ornithologusai kivétel nélkül 

 mind, és ez határozottan hiba, mivel Kaup e nem fölállításánál elsö sorban — tehát 

 typusképen — a LiNNÉ-féle Pariis ater-X. jelölte meg. Kaup fönt nevezett munká- 

 jának erre vonatkozó része így hangzik : 



Dohlenmeise. Poecile (ttoíxiXoc) [PariLs ater et palustris). 

 E. Wie bei Parus und Cyanistes. 

 Ch. Kleine Meisen mit glattem, schwarzem Kopfe, kurzem Schwanz und 



aschgraulichem Gefieder. 



L. Hierin áhneln sie den übrigen Meisen. 



A nomenclatura szabályai szerint, ha a typus külön megjelölve nincs, vagy 

 ha az illető genericus név több fajra vonatkozik, typusul mindig a legelsőnek fel- 

 sorolt tekintendő. De eltekintve eme szabályoktól és a Kaup által megjelölt két 

 névtől,* a fönti diagnózis még akkor is inkább a Linné- féle Pm'us ater-ve^ mint a 

 P. palustris-ve illik. 



Ennélfogva én e nemet eredeti rendeltetésére bocsájtom, a későbbi és a 

 Selys-Longchamps által 1884-ben (Bull. Soc. Zool. Francé) fölállított Peripariis 

 nemi nevet pedig a föntiek alapján egyszerűen mellőzöm. 



E subgenus a búbos czinege (LopliopJianes) és a Parits között természetes 

 kapcsot képez. A fej középső tollai többé-kevésbbé megnyúltak, a fejtollak föl- 

 borzalásakor többé-kevésbbé észrevehető bóbitát mutatnak. A tollazat uralkodó 

 szine szürke, fekete és fehér, külföldi fajoknál ezen szinekhez még barna vagy 

 vörhenyes szín is járul. ** Életmódjukban inkább a búbos czinegékre ütnek és 

 főleg a fenyveseket kedvelik. 



Földrajzi elterjedésük a palaearktikus zónakörre esik, Nálunk csak egy faj 

 fordul elő. 



POECILE ATRA (Linné). 



Fenyves czinege. 



Parus ater, Linné, Syst. Kat. I. p. 341. (1766.) 



Parus carbonarius, Pali., Zoogr. Rosso-As. I. p. 556. (1826.) 



Poecile ater (Linné), Kaup, Natürl. Syst. p. 114. (1829.) 



Parus abietum, Brehm, Vög. Deutschl. p. 466. (1831.) 



Parus pinetorum, Brehm, Naumannia V. p. 285. (1855.) 



Periparus ater (Linné), Selys-Longch., Bull. Soc. Zool. Francé 1884. p. 76. 



Parus ater subsp. ? Stejn. Proc. U. St. Nat. Mus. 1886. p. 377. 



* A szövegben (114. old.) a két kijelölt név közül Parus ater az elsö, míg a mü végén 

 lévő «Uebersicht»-ben (192. old.) megfordítva, Parus palustris áll elöl. Ugyanígy van a Cyanistes- 

 nemnél (99. old.); az elsőnek megjelölt madár Parus cyaneus, hátul pedig az «Ucbersicht»-ben 

 (192. old.) Parus coeruleus az elsö. 



** A Poecile nemi név alá a L:NNÉ-féle Parus ater-en kívül még P. pekineiisis (Kina és 

 Kelet-Szibéria), P. brittannicus (Anglia), Parus phaeonotus (Perzsia és Kaukázus), F. cyprotis 

 (Cyprus), P. ledouci (É. -Afrika). P. rufipectus (Turkesztán), P, acinodius (Hímalaya), P. rufonuchalis 

 (Kasmir, Kina), P. beavaiii (Himalaya), stb. sorakoznak. 



