1 52 Fasseriíbrmes. 



Leírása: Fölül világoskékes hamuszürke s e szín homlokán és szeme fölött 

 fehérbe meg}^ át; a csőr és szem közötti része és fülfedö tollai feketék; válla 

 nagyobbrészt fehér; szárnya fekete; az első és másodrendű evezők töve fehér, a 

 mi a szárnyon két, többé- kevésbbé egymásba folyó tükröt alkot; másodrendű 

 evezőinek csúcsa fehér; farka töve és szélső tollainak legnagyobb része fehér; a 

 középsők feketék, fehér csúcscsal ; alul a madár fehér, néha harántsávozásnak nyo- 

 maival; csőre és lábai feketék; szeme barna. Hossza k. b. 26, szárnya lOS— IIS, 

 farka IIS — 12-5, csőre 2, csűdje 26 %i. 



A kim és íq/o egyforma. 



A fiatal fölül barnás árnyalattal bevont szürke ; alul piszkos fehér, szürkés- 

 barnával erősen harántsávozott. 



Földrajzi elterjedése : Európa s Ázsiának nagy része. 



Magyarországon, a költési időszaktól eltekintve, majdnem mindenhol előfordul. 

 A költési időben csak válogatott helyeken, főleg pedig az erdélyi részeken található. 



A nagy szürkegébics fönti leírása habár általánosságban van tartva, mégis 

 legjobban a typikusan színezettre illik. Vannak példányok, melyeknél a fark és 

 szárny fehér mustrázata csekélyebb arányokat ölt, különösen pedig másodrendű 

 evezőinek tövén, a hol az igen gyakran teljesen hiányzik. Az ilyen példányok 

 L. major néven ösmeretesek. Ha a fehér mustrázat a typikusan színezett L. cxcu- 

 óitor-éná] nagyobb mérvet ölt, L. /lomej/eri-nek neveztetik. A midőn pedig ez 

 utóbbihoz hasonló, erősen fehér mustrázatú példányról van szó, melynél még a hát 

 színe is jóval világosabb a typíkus példányénál, s a deréktáj hátsó része és felső 

 farkfedő tollai egészen fehérek, L. leucopterus-nzk mondatik. 



E változatok klimatikus befolyások eredményezte formáknak látszanak s Collet 

 «On Lanius excubitor and Lanius major > czímű dolgozatában (Ibis, 1886, p. 30 — 40) 

 ilyeneknek is tartja. A tapasztalás azonban azt mutatja, hogy e formák földrajzilag 

 nincsenek szorosan egymástól elkülönítve, hanem messzire belenyúlnak egymásnak 

 körébe. S ha a létező közti alakok végtelen átmeneti sorozatát tekintjük, azt kell 

 hinnünk, hogy itt tulajdonképen inkább egyéni eltérésekkel, mintsem helyi for- 

 mákkal van dolgunk. 



Hogy, például, a L. excubitor és L major valóban csak individuális változások, 

 azt maga Collet is, a saját megfigyelésére és több más, hasonló esetre hivatkozva, 

 kimutatja. Ugyanis ő úgy a typikus L. excubitor, mint a typikus L. Wííjíö?- jellemeit 

 magukon viselő fiatalokat gyűjtött egy és ugyanazon fészekből. 



Collet különben dolgozata folyamán a L. excubitor összes formáiról is meg- 

 emlékezik s ezek közül a már fönnebb említett s mi nálunk is előforduló formákat 

 földrajzilag a következőképen osztályozza: 



1. forma excubitor: Közép- és Nyugat-Európában, 



2. forma major: az arktikus subregióban és Észak-Ázsiában, 



3. forma homeyei'i: Észak-Európában csak elvétve, délfelé mindinkább gya- 

 koribb; Délkelet-Európában pedig rendesen, és 



4. forma leucoptera : Dél-Szibériában fordul elő. 



