154 Passeriformes. 



LANIUS MINOR, Gmel. 



Kis szürkegébics. 



Lann/s minor, Gmel., Syst. Nat. I. p. 308. (1788.) 



Lanius italiciis, Lath., Ind. Oin. I. p. 71. (1790.) 



Lanius vigil, Pali., Zoogr. Rosso-As. I. p. 403. (1826.) 



Lanius nis;rifrons, 1 



r . ,. ) Brehm, Vöííel Dcutschl. p. 236. (1831.) 



Lamus meaius, J - & t \ i 



Lanius favesceiis, Hempr. & Ehrb. Symb., Phys. fol. e (1833.) 



Lanius longipennis , Blyth, Journ. A. S. B. XV. p. 300. (1846.) 



Enneoctonus italicus, Bonap., Rev. & Mag. de Zool. 1853. p. 43í 



Lanius roseus, Bailly, Orn. de la Sav. II. p. 26. (1853.) 



Lanius pi7ietoru7n, \ 



Lanius eximius, \ Brehm, Vogelfang, p. 83 — 84. (1855.) 



Lanius graecus, I 



Enneoctonus minor, Giay, Handl. B. I. p. 393. (1869.) 



Lanius minor feje. 



Leírása: A hím fölül hamuszürke, fején és felső farkfedöin valamivel világo- 

 sabb; homloka, szeme körül és fülfedöi feketék; szárnya fekete, elsőrendű evezői- 

 nek tőfele fehér, a mi a .szárnyon fekér tükröt alkot; szélső farktollai fehérek s 

 közepükön többé-kevésbbé feketével mustrázottak, a közbülső tollak feketék, fehér 

 csúcscsal; alul a madár fehér, melle és oldalai lilás rózsaszínű árnyalattal borítot- 

 tak; csőre és lábai kékcsfeketék; szeme barna. Hosszak, b. 21, szárnya 11'5 — 12*2, 

 farka 9'5, csőre 15, csüdje 2-4 %i. 



A tojó a hímhez hasonlít, de a fekete színe barnába hajlik ; a mell és hasa 

 oldalának árnyalata sárgás rózsaszínű. 



A fiatal fölül barnás árnyalatú szürke, fehérrel és feketével harántsávolt; 

 homloka szürke; szeme előtt és fülfedői barnásfeketék; szárnytollainak hegye fehér; 

 alul fehér, melle és hasa oldala fakósárgával árnyalt. 



Földrajzi elterjedése : Közép- és Dél-Európa, továbbá Közép-Ázsiának egy 

 része. Az európai példányok télen Afrikába költözködnek. Magyarországon általában 

 véve mindenütt előfordul, az Alföldön igen közönséges. Május elején érkezik, 

 augusztus végéig marad. 



LANIUS COLLURIO, Linné. 



Tövisszúró gébics. 



Lanius collurio, Linné, Syst. Nat. I. p. 136. (1766.) 



Lanius spinitorquus, Bechst., Natuig. Deutschl. II. p. 392! (1791.) 



Enneoctonus collurio, Boie, Isis, 1816. p. 973. 



Lanius dumetorum, Brehm, Vög. Deutschl. p. 234. (1831.) 



