Fam. J.uniidae. löo 



Leh'ása : A ///;// feje és nyaka fölül, dereka, felső farkfedö tollai hamuszürkék, 

 dolmánya vörösbarna; homloka, a csó'r és szemközötti része és fülfedö tollai feke- 

 ték; szárnya sötétbarna, vörösbarnával szegett tollakkal; farka fehér, fekete csúcs- 

 mögötti széles pánttal, a két középső toll egészen fekete; alul a madár lilás rózsa- 

 színnel futtatott fehér; csőre és lába kékesfekete; szeme barna. Hossza k. b. 17 — 18, 

 szárnya 91 9 5, farka 8'2 — 8-5, csőre 1'5, csüdje 23 %n. 



A tojó fölül rozsdásbarna, fején többé-kevésbbé szürkével árnyalt, a szem és 

 csőr közötti része, szemöldökíve és az egész madár alul piszkosfehér, elönyaka, 

 melle és a hasoldala szürkésbarna harántsávokkal tarkázott; farka barna, a tollak 

 hegye fehér. 



A fiatalok a tojóhoz hasonlítanak; hátoldaluk harántsávozott. 



Földrajzi elterjedése : Egész Európa, kelet felé Kis-Azsia, Palesztina, Perzsia, 

 Turkesztán és Dél-Szibéria; télen Afrika. Magyarföldön mindenütt egyaránt közön- 

 séges. April végén érkezik és szeptemberig marad. 



LANIUS RUFUS Briss.* 



Kőtfejű gébics. 



Laiiius riiftis, Briss. Orn. II. p. 147. (1760.) 



Laiíius niinor primus, Tunst., Orn. Brit. p. 2. (1771.) 



Lanius auriculatus. Mull., Natursyst. Suppl. p. 71. (1776.) 



Lanius pomeranus, Sparmm., Mus. Carls. pl. I. (1786.) 



Lanius collurio y rufus, \ 



j . ,, ■ 1 ■ i Gmel. Syst. Nat. I. p. 301. (1788.) 



Lanius collurio senegalensis, ] ■' i \ / 



Lanius rutitus, Lath., Ind. Orn. I. p. 70. (1790.) 



Lanius ruficeps, Bechst., Nat. Vög. Deutschl. II. p. 1327. (1805.) 



Lanius ruficollis, Shaw., Gen. Zool. VII. p. 316. (1809.) 



Lanius superciliosus, Lichst., Verz. Doubl. p. 47. (1823.) 



Phoneus rufus, Kaup, Nat. Syst. p. 33. (1829.) 



Lanius melanotos, Brehm, Vög. Deutschl. p. 238. (1831.) 



Enneoctonus rufus, Bp., List. B. Eur. & N. A. p. 26. (1838.) 



Enneoctonus pomeranus, Cab., Mus. Hein. I. p. 73. (1850.) 



Enneoctonus niloticus, Bonap., Rev. et. Mag. Zool. 1853. p. 439. 



Lanius paradoxus, \ 



r . , \ Brchm, X'ogelf. p. 84. (1855.) 



Lanius cognatus, ) » t v 



Enneoctofius pecíoralis, \ 



^ , . ,. . ( Mull., Jour. r. Orn. III. p. 450. (1855.) 



Enneoctonus jardtnei, J r \ / 



Lanius niloticus, Gray, Handl. B. I. [). 393. (1869.) 



Lanius senator senator, Erlang., Jour. f. Orn. XLVII. p. 502. Taf. II. (1899.) 



Leírása: A hím fejteteje és nyakának felső része élénk vörösbarna; homloka, 

 fülfedői és hátának mellső része fekete; hátának hátsórésze szürke, dereka és felső 

 farkfedői fehérek; szárnya barnásfekete, elsőrendű evezőinek töve fehér, a mi a 

 szárnyon kis tükröt alkot; válla fehér; a csőr és szem közötti része, valamint alul 

 az egész madár szintén fehér, melle és hasa sárgás árnyalattal futtatott; farka fekete, 

 szélső tollainak töve és csúcsa fehér; csőre és lábai feketék; szeme barna. Hossza 

 k. b. 18, szárnya 9-7 — 101, farka 8-5, csőre 1-5, csűdje 2'4 %. 



A tojóéi hímhez hasonlít, de kevésbbé élénk, a fekete szint sötétbarna helyettesíti. 



* Lanius senator, Linné, Syst. Nat. edit. X. p. 94. (1758.) 



11^ 



