1 56 Passeriformes. 



A fiatalok fölül szürkésbarnák, sötétbarna és fakószínű harántsávokkal must- 

 rázottak; válltollaik fehéres fakószínűek, sötétbarna csúcsmögötti csíkkal; hasonló 

 színűek felső farkfedó' toUaik is; szárnyuk sötétbarna, vörösbarnával szegett tollakkal; 

 alul piszkosfehérek, mellükön és hasuk oldalain szürkésbarnával harántsávozottak. 



Földrajzi elterjedése : Közép- és Dél-Európa; télen Afrika. 



Magyarországon csak elszórva fordul elő', leggyakoribb a Dunántúlon, az erdélyi 

 részeken egyáltalában hiányzik. A Magyar Nemzeti Muzemban lévő honi példányaink 

 (2 hím, 1 tojó és 2 fiatal) Nógrádmegyébó'l származnak, melyeket Kosztka László 

 gyűjtött és ajándékozott a Múzeumnak, 



XVI. Család. 



Fam Ampelidae. 



Selyemfarkfélék. 



Csak néhány fajból álló család ez, melynek egyik oldalról sincs közeli rokon- 

 sága. Különös ismertető jele a másodrendű evezők végén lévő spanyolviaszszerü 

 függelékek. Seebohm e családba tartozó madarak külső habitusát meglehetősen 

 találó hasonlattal így jellemzi : < szárnyuk a seregélyé, lábuk a gébicsé, csőrük pedig 

 a gébics és fecskéé közt áll». 



Csőrük elég széles, duzzadt; a felső káva ormója gyengén hajlott, hegye 

 kissé kampós, csúcsmögötti részén bemetszéssel; az orrlyukak tojásdad alakúak és 

 sűrű serteszerű tollakkal borítottak. Elsőrendű evezőik száma 9. A másodrendű evezők 

 csúcsán spanyolviaszszerü, hosszúkás, lapos függelékekkel, melyek a madár korával 

 fejlődnek; igen vén példányoknál a fark tollainak csúcsán szintén hasonló függe- 

 lékek vannak.* Tollazatúk selyemszerű puha és sűrű; a fejtető tollai hosszú, hegyes 

 bóbitát alkotnak. Evenkint egyszer, őszkor, vedlenek. A fiatalok hasoldalukon sávo- 

 zottak. Fészkük meglehetős nagy és tömör, de kevés művészetet árul el; tojásaik 

 alapszine sárgás rózsaszínbe árnyalodó fehér, egyenletesen elosztott bíborszínű 

 pettyekkel mustrázott (1. Wolley On the Nest and Eggs of the Waxwing . Proc. 

 Zool. Soc. 1857. p. 55—56). 



A palaearktikus és nearktikus regio északi részét lakják, a honnan némely 

 esztendőben óriási seregekben lepik el a déli tájakat. ** Európában egy faj él. 



* Andiírsen (OEfver. K. Vet.-Ak. Föihandl. 1859 p. 219—231. Tf. II.) kimerítően foglal- 

 kozik e függelékekkel. 



** Newton A. szerint Angliában a sefyemfark rendellenes megjelenéséhez a babonás nép régente 

 jóslatokat fűzött s e madarat a háború, pestis és dögvész előhírnökének vélte. Ugyancsak Newton 

 emliti, hogy Tuiíner, a ki az eszkimók között járt s velük e madárról is értekezett, azt mondja, 

 hogy e madár eszkimó néven annyit tesz, mint az «apró madarak gyilkosa», s a szárnyakon levő 

 függelékek «a legyőzötteik kifolyt vére». 



