158 Pusseritörmes. 



XVII. Család. 



Fam. Hirundinidae. 



Fecskefélék. 



E családot a lapított és tövénél erősen kiszélesedő csőr, hosszú, hegyes 

 szárnyak, többé-kevésbbé villás fark és rövid lábak jellemzik. Az elsőrendű evezők 

 száma 9. Megemlítésre méltó jellem továbbá az is, hogy a fajok évenkint csakis 

 egyszer és pedig tavaszi költözésük előtt vedlenek. 



A fecskefélék családja igen nagy t's kozmopolita. Az északi félgömb, hideg 

 és mérsékelt égövének lakói őszkor délre vonulnak s az egyenlítő táján töltik a telet.* 



Fészküket részint sárból, agyagból sajátságos teknikával építik, részint pedig 

 a földbe ásott lyukakba meredek partokban helyezik el. Tojásaik tiszta fehérek 

 vagy fehér alapon vörössel vagy barnával petty ezettek; számuk 4 és 6 közt 

 váltakozik. 



E család Sharpé szerint (Cat. B. Br, Mus X p. 85 — 210) két alcsaládra és 

 11 nemre oszlik, melyek 82 fajt és 18 alfajt ölelnek föl. Nálunk 3 neme s 3 faja 

 ösmeretes. 



A nemek meghatározó táblázata : 



a. A csűd és ujjak nincsenek tollakkal födve; a fark 

 erősen villás, a két szélső toll igen hosszú s a 



csúcsa felé erősen szűkített Hintndo (159. old.). 



b. A csűd tövének hátsó részén, a hüvelykujj fölött, 



egy kis tollpamattal; a fark villásan bemetszett Clivicola (159. old.). 



c. A csűd és ujjak tollakkal födöttek; a fark villás Chelidon (160. old.). 



* Azelőtt azt hitték, különösen a nép, hogy a fecskék csak egy része költözködik el, másik 

 része visszamarad s a telet átaluszsza. Régi természetrajzi íróink is hasonló véleményben voltak. 

 Legérdekesebb a dologban az, hogy most is akadnak, még pedig modem «ornithologusaink» 

 között, olyanok is, a kik a fecskék áttelelésében hisznek. A régi természetrajzi íróink közül p. o. 

 MiSKOLCzi Gáspár (Egy jeles Vad-Kert 458. 1. 1769.) azt mondja, hogy: «A' mi a' Fetskéknek 

 tőlrmk való oszszeli el meneteleket illeti, tudnunk kell azt, hogy azok mind egyig nem mennek el, 

 hanem felesen köztünk-is maradnak. Némellyek pedig kozzülok, a' tengeren túl való meleg tarto- 

 mányokra mennek: Némellyek a' tengerek körűi, vagy hogy a' vizekbe rejteznek, avagy a' tenger 

 meljéki kősziklák hasadékiba bújnak-bé; mert mivelhogy a' tenger igen sós, ezokáért a közel lévő 

 helyeket-is az által meg-melegíti: Némellyek pedig tsak valamelly közel való hegyek közzé rejtez- 

 nek, és sokszor meg-meljesztve mezítelen találtatnak a' kősziklák hasadékiban, és a' hegyek 

 omlásinak óldahban. Némellyek a' Fetskékrc veres selymet szoktanak kötni, és jóllehet egész 

 teletszaka tolok nem láttatnak, mindazáltal tavaszszal haza jővén, azon selyem rajtok találtatott*, 

 vagy Gáti István szerint (A Term. Hist., 181. 1. 1798.): «Őszre kelve, egész táborral együvé gyűl- 

 nek 's úgy mennek-el tőlünk, némellyek, más melegebb tartományokra, minthogy nálunk sem 

 eledelt már ekkor nem kaphatnak, úgymint bogarakat, sem a' hideget nem szenvedhetik; némellyek 

 a' kősziklák, vagy vén fák odvaiba, partokba, sőt, a' vizeknek fenekeire, honnan egész hordó 

 nagyságú gombalyagokba húzzák ki télen a' Halászok. De a' tavaszi meg-újjúláskor elő jönek, 

 azért-is tavasz hirdetőjének neveztetnek, és nagy kedvességben voltak, 's vágynak még mais az 

 emberek elött». 



