174 Coicicíaeíornies. 



I. Család. 



Fam Coraciidae. 



Szalakótafélék. 



Coracias. 



Linné, Syst. Nat. I. p. 159. (1766.) 

 Typus : Coracias garmbis, Linné. 



CORACIAS GARRULUS, Linné. 



Szalakóta.* 



Coracias garntla, Linné, Syst. Nat. I. p. 159. (1766.) 



Coracias picta, Grossintícr, Univ. Hist. Phys. Reg. Hung. II. p. 304. (1793.) 



Galgulus garrulus, Vicill., N. Dict. d'Hist. Nat. XXIX. p. 428. (1819.) 



Coracias Gerniajüciis, 1 ,, , . , ^ , 



„ . , . } Brehm, Vög. Deutsch. p. 158—159. (1831.) 



Coracias plaiiiceps | 



Coracias glaucoptenis, Brehm, Vogelf. p. 55. (1855.) 



Coraciiis garrulus, Linn., Sharpé, Cat. B. Br. Mus. XVII. p. 15. (1892.1 



Leírása : A vcii liíiii feje köröskörül és alul az egész madár világos zöldes-kék, 

 homloka az orrlyukak fölött és tokája fehéres ; a torok és begy tollainak gerincze 

 igen élénk világoskék ; köpenye, válltollai és harmadrendű evezői világos vörhenyes- 

 barnák ; dereka sötét ultramarinkék; felső farkfedői és két középső farktolla sötét 

 kékes-zöld; többi farktollának tőfele belső zászlóján fekete, külsőjén kékes-zöld, 

 csiícsfele fehéres kékes-zöld ; a két szélső toll kissé megnyúlt s fekete hegyben végző- 

 dik; farka alul töfelén gyönyörű ultramarinkék, csúcsfclén fehéres kékes-zöld ; első 

 és másodrendű evezői fölül feketék (az első toll külső zászlaján zöldes-kék árnya- 

 lattal), alul feketék s belső zászlajukon, a csúcs kivételével, sötét ultramarinkékek; 

 apró szárnyfedői ultramarinkékek ; közép és nagyfedői világos zöldes-kékek, hasonló 

 szinűek alsó szárnyfedői és hónaljtollai is ; az elsőrendű evezőknek megfelelő fedő- 

 tollak csúcsa ultramarinkékbe hajlik; csőre feketés-szaruszinű, lábai szennyes-sárgák, 

 szeme barna. Hossza k. b. 30—31 %«, szárnya 20, farka 13, csőre 3, 5, csűdje 2-2 %i. 



A tojó a hímhez hasonlít. 



h fiatalok kevésbbé élénk színezetűek: fejük körös-körül, nyakuk és begyük 

 zölddel kevert barnás-szürke ; hasuk világos szürkés-kék; hátuk világos fakóbarna, 

 szárnyfedő tollaik szürkés-kékek ; evezőik feketék, az elsőrendűek külső zászlaja 

 sötétzölddel, a másodrendűeké ultramarinkékkel bevont; farktollaik fölül sötét-, 

 alul világos szürkés-kékek. 



Földrajzi elterjedése : Európa és Nyugat-Ázsia; télen a megfelelő déli tarto- 

 mányok. Magyarországon mindenütt meglehetős gyakori, különösen pedig az Alföldön. 

 Május első felében érkezik hozzánk ; szeptember elejéig marad. 



* Földi jÁNOs-nál (Term. Hist. 156 1. 1801.) Szalakotd (Szaritsoka); Karitsa Szalakóta. 

 GKOSsiNGEK-nél (Univ. Hist. Phys. Reg. Hung. II. p. 304., 1793) <.<Coracias picta. Avium in silvis 

 nostris omnium formosissima est Coracias caeruleo viridis, quam Historici Naturae Corvum, Cornicem 

 aut Galgulum caeruleum nominant: (Blumenbach, Bkissok, Brünnich, Frisch, Klein, Müller, 

 ScopoLi, Zorn) alicubi Garrulum, aut Marcolfum dicunt. Patria lingua bellam hanc avim Graculis 

 & Monedulis jungit hisce nominibus: Árva-szajko, et Tengeri Szajkó: Transtibiscanis praesertim 

 apud Szattmarincnscs Szari-tsoka dicitur.» Más népies nevei: Kalangyavarjú, Vasvarjú, Zőldkánya-, 

 Kékcsóka, Kékvarjú, Zöld zsálya stb. 



