Fam. Caprimulgidae. 



181 



Általános megjegyzések a Caprimulgus europaeus és Caprimulgus meridionalis alakjaira : 



A Caprimidgus europaeus és rokon alakjait Dr. Hartert E. kimerítő tanul- 

 mány tárgyává tette s arra a meglepő eredményre jutott, hogy az Európában és 

 a mediterrán subregioban előfordulók két csoportba, vagyis hosszú- és rövid- 

 szárnyúakra oszthat(')k. A hosszúszárnyúak főleg Közép- és Észak-Európában vannak 

 elterjedve, míg a rövidszárnyúak a Közép-tenger környezte vidékekre : Dél-Európára 

 és Észak-Afrikára szorítkoznak, mely ut(Jbbiak részére dr. Hartert a Cnprivmlgiis 

 europaeus meridionalis subspecies nevet adta (1. Ibis 1896 p. 370). Átvizsgálva a 

 Magyar Nemzeti Múzeum gyűjteményében levő példányainkat, azt találjuk, hogy a 

 magyarországiak túlnyomó része az utóbbiakhoz, vagyis a déli formához (Capri- 

 nnilgus meridionalis) tartozik, míg a tipikus forma (CapriinulgiLs europaeus) csak 

 átvonulása alkalmával fordul elő. 



CAPRIMULGUS EUROPAEUS, Linné. 



Közönséges lappantyú. * 



Caprimulgus europaeus, Linné, Syst. Nat. I. p. 346. (1766.) 

 Hirundo caprimulgus, Tunst., Orn. Brit. p. 2. (1771.) 

 Caprimulgus punctaius, Mey. & Wolf, Taschb. p. 284. (1810.) 

 Caprimulgtis vulgáris, VieilL, Faun. Fr. I. p. 140. pl. 61. (1S28.) 



Caprimulgus punctatus, \ ^^^^^^^^ ^^..^ Dcutschl. p. 130-131. (1831.) 



Caprtmulgiis maculatus, f 



Caprimulgus /oeiorum, Brchm, Vogclf. p. 44. (1855.) 



Nyctichelidou europaeus, Rcnnic, Mont. Orn. Dict. p. 335. (1831.) 



Caprimulgus pmiC/Orum 1 ,, , ,. ,. , r- t n i n rtarrx 



^ ; Hrchm, \ crz. Samml. C. L. lirchm p. 3. (1866.) 



Caprimulgus peregriuus j 



Caprimulgus europaeus (l)picus), Hartert, Das Ticrreich. Vög. Lif. 1. p. 57. (1897.) 



Caprimulgus europaeus europaeus, Erlanger, Journ. f. Orn. XLVII. p. 521. (1899.) 



Caprimulgus europaeus feje és lába. 



* Régi időktől fogva az a balhit volt elterjedve erről a madárról, hogy éjnek idején a 

 kecskére száll és megszopja; ezért kecskefejönek nevezték. Miskolczi Gáspár «Egy Jeles Vad- 

 Kert»-jében (1702. 472. 1.) ezt írja: «A' Kakáknál kisebb, de igen merész Madár, mert semmi- 

 nek tartja az apróbb Madarakat; a' pakulároktól semmit nem félvén a' Ketskékrc reájok üt, és 

 azoknak tölgyeikből a tejet kiszopja, erről vőtte mind Deák 's mind Magyar nevezctit. A' lopott 

 jó-tételért pedig rósz jutalmat szokott fizetni, mert a' Ketskének tölgye el-szárad utánna, úgyhogy 

 azon esztendőben többször azt nem fejik, söt sok Ketske meg is vakul miatta.» De nemcsak 

 minálunk, hanem Európa-szerte mindenütt ismerték eme képtelen tulajdonságát a legrégibb görög 

 kortól kezdve. Ezt neve is bizonyítja, mely görögül Al-,'o{)-fiX(y.;, latinul caprimulgtis, olaszul 

 succiacapra, francziául tetlechevre, spanyolul chotacabras, németül Ziegenmclkcr, angolul goalsucker 

 stb. Nálunk a lappantyú és kecskefejő nevein kívül több népies neve is ismeretes, így : éjjeli-fecske, 

 lappogó, éjjeli-vércse, álomfékó stb. 



