1 82 Coraciaeformes. 



Leírása: A vén hím alapszíne fölül szürke, barnás -fekete hullámszerű vona- 

 lakkal mustrázott; feje tetején sötét, széles hosszsávokkal; fülfedöi mögött és 

 nyakszirte táján agyagsárgás foltokkal ; válla és középfedó'i feketével és agyag- 

 sárgával tarkázottak ; evezői feketés-barnák hegyük felé szürkés, külsó' és belső 

 zászlajukon rozsdás szinü szabálytalan foltokkal tarkázottak, az első három evező 

 belső zászlaján a csúcs harmada táján nagy fehér folt van ; a két szélső farktoU hegye 

 szélesen fehér ; torka és begye feketés-barna, agyagsárgás hullámokkal mustrázott ; 

 torkán nagy fehér folttal ; melle, hasa és alsó farkfedői rozsdás fakószinűek, sötét- 

 barna hullámvonalakkal tarkázottak; csőre és szeme sötétbarna; lábai lilás-barnák; 

 hossza k. b. 27 — -29, szárnya 19'5 — 215, farka 14-5 — 15*5, csőre (a homloktól 

 mérve) 1, csüdje 1"6 %. 



A vén tojó hasonlít a hímhez, de három első evezőjéről hiányzik a nagy fehér 

 folt s ezt többnyire vörhenyes fakó szín helyettesíti; szélső farktoUainak csúcsán 

 szintén hiányzik a fehér folt. A fiatalok a vén tojóhoz hasonlítanak. A pclyhes 

 fiókák sárgás-fehér pelyhekkel fedettek s hátoldalukon szürkés-barna foltokkal 

 tarkázottak. 



Földrajzi elteriedése : Hartert szerint (Das Tierreich, p. 57, 1897) egész Európa 

 mintegy a 63-dik szélességi fokig, a Kaukázus, Kis-Ázsia, Észak-Ázsia keletre 

 Dél-Kelet Szibériáig. Őszkor egész Afrikán át a Kapföldig vonul. 



Magyarországon mindenütt megfordul, de legtöbb helyen a déli forma 

 C. meridionalis, Hart. helyettesíti. 



A Magyar Nemzeti Múzeum honi példányai: 



a. cf ad. Budapest, Svábhegy 1899 máj. 31. szárnya 197 farka 14-9 '^i'>>. 



b. ^ ad. Mosony megye 1889 máj. 15. ^ 19-6 14-8 lm. 



c. ^ ad. Bajcs 1897 máj. 7. » 21-2 ^> 15-8 %.. 



d. <S ad. Magyarország 1842 |(tavaszi tol-j 21-5 » 145 %. 



e. S ad. Magyarország | lazatban) } 19'5 » 14' %n. 



A múzeumban a tipikus formából (C. curopaeiis) csak a fölsorolt 5 honi példány 

 van s ha szabad ezen néhány példány alapján következtetést vonnom, úgy azt 

 mondhatom, hogy a tipikus C. curopacus Magyarországon főleg csak átvonulásakor 

 fordul elő.* 



CAPRIMULGUS MERIDIONALIS, Hart. 



Déli lappantyú. 



Caprimiilgiis aíropaeiis vieridioiiaHs, Hartert, Ibis 1896., p. 370.; — id. Das Tierreich 

 Vüg. Lif. V. p. 57 (1897.); Erlanger, Jour. f. Ornith. XLVII. p. 519. (1899.) 

 Caprimulgtis meridionalis, Sharpé, Hand-List B. II. p. 87. (1900.) 



Leírása: Színezetre teljesen megegyezik az előbbi fajjal, de kisebb: hossza 

 k. b. 25—27, szárnya 18—19, farka 12-9— 138, csőre (a homloktól számítva) 0-9, 

 csüdje r5 %i. 



A kím^ tojó és fiatalok közti különbség ugyanaz, a mi a C. europaens-xvkl. 



* CsATÓ János gyűjteményében két példány van, az egyik ? Nagyenyedrol (1893 máj. 12.), 

 szárnya 19-5 %, farka 13-5 %, a másik cf Al-Vinczröl (1865 jún. 27.), szárnya 20 <"/,„, farka 14-6 %,. 



